ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/17841/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Кочанова П.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 березня 2025 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                                                                                                                                                     
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів:                                       Беспалова О.О., Грибан І.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо застосування з 05.03.2019 обмеження пенсії максимальним розміром;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплачувати пенсію з 05.03.2019 без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених сум.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №320/17841/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо застосування до пенсії ОСОБА_1 обмеження максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб починаючи з 01.04.2019.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві     (ЄДРПОУ: 42098368, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) виплату пенсії без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, починаючи з 01.04.2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №320/17841/23 набрало законної сили 27 червня 2024 року.
Надалі, ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Позиція суду мотивована тим, що в рішенні Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №320/17841/23 судом зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, починаючи з 01.04.2019. При цьому, суд не зобов`язував відповідача проводити виплату позивачу пенсії без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність в майбутньому, оскільки захисту підлягають порушені права позивача.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу судді Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу про встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній справі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідачем у справі тривалий час не виконується рішення суду, що судом першої інстанції залишено без належної уваги.
До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року та 11 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 05 березня 2025 року о 11:30 год.
У судове засідання 05 березня 2025 року сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились.
Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до фактичних обставин справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №320/17841/23 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо застосування до пенсії ОСОБА_1 обмеження максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб починаючи з 01.04.2019 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, починаючи з 01.04.2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Надалі, у відповідь на звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у листі від 15 липня 2024 року №28539-27406/О-02/8-2600/24 зазначило, що у липні 2024 року на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №320/17841/23, Головним управлінням проведено перерахунок пенсії в межах резолютивної частини без обмеження максимального розміру пенсії з 01.04.2019 та здійснено нарахування коштів за період з 01.04.2019 по 29.02.2024 в сумі 186 130,44 грн. Розмір пенсії, обчислений на виконання вказаного рішення суду, з 01.04.2019 року становить 21 639,16 грн, тобто не обмежується десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. 
Також у листі вказано, що після проведення перерахунку пенсії в зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму та індексації пенсії з 01.03.2024 пенсія виплачується з урахуванням обмеження максимального розміру відповідно до статті 43 Закону №2262, оскільки перевищує десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність і становить 23 610,00 грн.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Відповідно до ч. 2, 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Процедура судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульована статтями 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зокрема, згідно із ч.ч. 1, 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Відтак, інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. З набранням чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.
При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами. Тобто, встановлення судового контролю не є прямим обов`язком суду за наявності відповідного звернення сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.
Відтак, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2024 року у справі №320/17841/23 зобов`язано відповідача здійснити ОСОБА_1 виплату пенсії без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб, починаючи з 01.04.2019 року.
На його виконання відповідач перерахував пенсію позивача з 01.12.2019 без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, що підтверджується перерахунком пенсії від 01.04.2019, зокрема підсумок пенсії становить 21 639,16 грн.
Загальна сума доплати пенсії позивачу за період з 01.04.2019 до 29.02.2024 становить 186 130,44 грн.
Вказану суму відповідач включив до черги виконання судових рішень.
Отже, відповідач частково виконав зазначене вище рішення суду у цій справі перерахувавши пенсію позивачу з 01.12.2019 без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність. Виконання вказаного рішення обмежене виплатою зазначеної вище суми коштів.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі № 373/436/17, від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а, від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
При цьому, достовірні та допустимі докази перерахунку позивачу пенсії з 01.12.2019 з обмеженням пенсії максимальним розміром, відсутні.
Натомість, доводи позивача як в заяві про встановлення судового контролю, так і у апеляційній скарзі зводяться до того, що відповідач після виконання вказаного вище рішення суду у цій справі, а саме після перерахунку пенсії з 01.03.2024 у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму та індексації пенсії, знову обмежив належну позивачу до виплати пенсію максимальним розміром.
Поряд із цим, дані обставини виходять за межі вирішеного в справі №320/17841/23 предмету та підстав позову, відповідно, правова оцінка судом їм не надана та не може надаватися в порядку судового контролю. Водночас, може бути предметом самостійного судового оскарження в загальному позовному порядку.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з частиною 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 321, 322, 328, 329, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2024 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач:                                                                                                                                            В.Ю. Ключкович

Судді:                                                                                                                                                                                    О.О. Беспалов

                                                                                                                                                                                                         І.О. Грибан