П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
19  березня 2025 року                                                                              місто Київ 
                                                                       справа №755/21969/24
                                                                       провадження№22-ц/824/6015/2025   
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,
 
сторони:
позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Євроінс Україна"
відповідач - ОСОБА_1 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"
на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року, постановлену у складі судді Коваленко І.В. 
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,
В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2024  року  позивач ПрАТ " СК " Євроінс Україна " звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року позовну заяву ПрАТ " СК " Євроінс Україна"   повернуто позивачу.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ПрАТ "СК " Євроінс Україна"  - Морозова О.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу повернути для продовження розгляду до Дніпровського районного суду м.Києва.
В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.
Зокрема, зазначила, що  представник ПрАТ "СК " Євроінс Україна" не є працівником позивача та здійснює представництво позивача виключно  на підставі довіреності №18-ЮР від 10 січня 2024 року, тому в довіреності не зазначено  посаду представника позивача. Пункт 1 ч.4 ст. 185 ЦПК України не може бути підставою для повернення позову, оскільки повноваження представника підтверджені наданою до суду довіреністю та повністю  підтверджують наявність  повноважень  для звернення до суду.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
 Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга   підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву,  виходив із того, що  до позовної заяви не долучено доказів на підтвердження повноважень представник позивача ПрАТ "СК "Євроінс Україна" Морозової О.В., оскільки не надано жодних підтверджень, що коло трудових (посадових) обов`язків Морозової О.В. охоплює можливість діяти від імені позивача в суді за правилами само представництва. 
Заяву подано та підписано  особою, яка не надала належні документи наявності повноважень на підписання позовної заяви та звернення з позовною заявою до суду від імені та в інтересах позивача в порядку самопредставництва. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі не відповідають наявним у матеріалах доказам та не ґрунтуються на вимогах закону, враховуючи наступне.
Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи (ч.2 ст. 175 ЦПК України).
До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (ч.7 ст. 177 ЦПК України).
Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч.3 ст. 58 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно з ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч. 3 ст. 62 ЦПК України).
Як убачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмір 20 000 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, справа є малозначною в силу вимог закону. Вимог щодо обов`язкової наявності статусу адвоката у представників в такій категорії справ чинний цивільно-процесуальний закон не містить.
До позовної заяви представником позивача на підтвердження наявних повноважень долучено: копію довіреності №18-ЮР від 10 січня 2024 року, а також Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Довіреністю від 10 січня 2024 року № 18-ЮР ПрАТ "СК " Євроінс Україна"   в особі голови правління Ніколова Я.С., який діє на підставі Статуту товариства, уповноважено Морозову О.В. бути представником товариства в суді, в тому числі з правом підписувати та подавати позовні заяви.  Строк дії довіреності до 11 січня 2025 року включно.
Витяг з  Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформований 25 травня 2024 року, відповідно до якого керівником юридичної особи є Ніколов Янко Георгіев. Будь-які відомості щодо неможливості Ніколова Я.Г. вчиняти дії, зокрема, і видавати довіреності, від імені ПрАТ "СК "Євроінс Україна"  у матеріалах справи відсутні.
Апеляційний суд також звертає увагу, що відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних).
За наведених обставин та відсутності у суду інформації про зміну керівника, позовна заява була подана представником юридичної особи, повноваження якого були підтверджені.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст. 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
Як наголосив Верховний Суд в постанові від 5 серпня 2020 року у справі №177/1163/16-ц, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.
За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 4 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Враховуючи викладене, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року не може вважатися законною і обґрунтованою.
Враховуючи те, що суд першої інстанції постановив ухвалу про повернення заяви з порушенням норм процесуального права, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване судове рішення - скасувати,  направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна"  задовольнити.
            Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2024 року  скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 Суддя-доповідач:                                                         О.І. Шкоріна 
 
 Судді:                                                                            Л.Д. Поливач
 
                                                                                       А.М. Стрижеус