УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 153/197/24
провадження № 61-15518ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 березня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Ямпільської міської ради про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Ямпільської міської ради про відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень. 
Позов обґрунтований тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 120/15076/23 задоволено його позов та визнано протиправними дії Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області щодо не надання на його запит від 27 липня 2023 року запитуваної інформації або мотивованої відмови у наданні такої. Вважає, що протиправними діями відповідача, які було визнано судом, порушено його невід`ємні цивільні права, закріплені Конституцією України та законами України, принижено його честь та гідність, було завдано моральну шкоду. Незаконні дії Ямпільської міської ради привели до порушення його фундаментального права на правомірну, добросовісну та кваліфіковану діяльність працівників органів місцевого самоврядування та права споживача державної послуги у вигляді доброякісної послуги від посадової особи чи органу влади, і ці незаконні дії були підтверджені рішенням суду.
Моральна шкода завдана йому незаконними діями місцевої влади полягає у моральних стражданнях від порушення його прав, у марнуванні його дорогоцінного часу, з якого складається його життя, часу який він змушений був витрачати на захист своїх прав, на оскарження у суді незаконних дій і таким чином, зобов`язати посадову особу органу влади діяти виключно у рамках закону. Для відновлення свого права, він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення його прав та необхідність вжиття заходів для їх захисту він сприйняв та сприймає, як зверхнє ставлення до нього, як до людини, відчув та відчуває себе приниженим, морально подавленим. Розмір моральної шкоди оцінює у                           2 000 000 000 грн, які просив стягнути на його користь за рахунок коштів бюджету Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області в рахунок компенсації моральної шкоди, спричиненої протиправними діями.
Ямпільський районний суд Вінницької області рішенням від 29 березня                2024 року в задоволенні позову відмовив. 
Вінницький апеляційний суд постановою від 13 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 березня 2024 року залишив без змін. Вирішив питання розподілу судових витрат. 
05 листопада 2024 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року в указаній вище справі.  
Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2024 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та встановлено заявникові строк для усунення недоліків, зокрема, надання доказів отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду, уточнення прохальної частини касаційної скарги. 
У січні 2025 року, на виконання вимог ухвали суду, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги, у якій                      просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, скасувати рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 березня                     2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня                      2024 року. До заяви додано докази отримання 02 листопада 2024 року ОСОБА_1 копії постанови Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року. 
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Вивчивши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та матеріали касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно з`ясовано судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки протиправними діями Ямпільської міської ради порушено його невід`ємні цивільні права, принижено честь та гідність. Судами не враховано практику ЄСПЛ як джерело права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. 
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на наступне. 
Судом установлено, що 07 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ямпільської міської ради, як розпорядника інформації, в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», із інформаційним запитом, що зареєстрований 28 серпня 2023 року за № 55-запит/02-08, у якому просив:
1) Надати відомості, а саме, з якою електропостачальною компанією (державною або приватною) юридична особа приватного права з назвою «Ямпільська міська рада» Могилів-Подільського району Вінницької області» ЄДРПОУ 03772660 уклала договір (договори) щодо постачання жителям територіальної громади (населенню) села Клембівка Ямпільського                   (Могилів-Подільського) району Вінницької області життєво необхідного ресурсу - електричної енергії. 
2) Надати завірену належним чином копію договору (договорів), складеного між юридичною особою приватного права з назвою «Ямпільська міська рада» Могилів-Подільського району Вінницької області» ЄДРПОУ 03772660  з тією чи іншою електропостачальною компанією (державною або приватною) з метою постачання і забезпечення електроенергією жителів територіальної громади (населенню) села Клембівка Ямпільського (Могилів-Подільського) району Вінницької області, яка є життєво необхідним ресурсом.
3) Надати завірені належним чином додатки до договору (договорів), складеного між юридичною особою приватного права з назвою «Ямпільська міська рада» Могилів-Подільського району Вінницької області» ЄДРПОУ 03772660 з тією чи іншою електропостачальною компанією (державною або приватною) з метою постачання і забезпечення електроенергією жителів територіальної громади (населенню) села Клембівка Ямпільського (Могилів-Подільського) району Вінницької області, яка є життєво необхідним ресурсом.
4) Надати завірену належним чином копію рішення юридичної особи приватного права з назвою «Ямпільська міська рада» Могилів-Подільського району Вінницької області» ЄДРПОУ 03772660 щодо надання у власність, в оренду або в користування ліній електропередачі, електроустановок, електропристроїв тій чи іншій електропостачальній компанії. У разі якщо лінії електропередач, електроустановки, електропристрої не передавались у власність, в оренду або в користування тій чи іншій електропостачальній компанії - прямо вказати на цей факт.
Додатково зазначено, що відповіді на конкретно поставлені питання мають бути конкретними, однозначними і надаватися у повній відповідності та у хронологічній послідовності щодо поставлених питань.
Ямпільська міська рада листом від 01 вересня 2023 року № 02-08/43-запит повідомив ОСОБА_1 , що згідно зі статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» всі споживачі електричної енергії Ямпільської                                          міської територіальної громади є індивідуальними споживачами, мають статус - фізичної або юридичної особи, які є власниками (співвласниками) нерухомого майна, або за згодою власника користуються об`єктом нерухомого майна і отримують житлово-комунальні послуги для власних потреб та з якими або від імені яких укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтями 12, 13 вказаного Закону передбачено надання житлово-комунальних послуг виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України для різних категорій споживачів. Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем та споживачем.
Разом із тим, на думку позивача, відповідачем не надано запитуваної інформації на запит від 27 серпня 2023 року, тому він звернувся до суду із адміністративним позовом.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 120/15076/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області щодо не надання запитуваної інформації або мотивованої відмови у наданні такої на запит ОСОБА_1 від 27 серпня 2023 року (зареєстрований 28 серпня 2023 року                   № 55-запит/02-08). Зобов`язано Ямпільську міську раду                                      Могилів-Подільського району Вінницької області повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 27 серпня 2023 року з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні. 
Підставою для часткового задоволення позову слугувало те, що, надаючи відповідь на запит позивача від 27.08.2023 року, Ямпільська міська рада не На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду                         від 30 листопада 2023 року у справі № 120/15076/23 Ямпільською міською радою повторно розглянуто запит ОСОБА_1 від 27 серпня 2023 року (зареєстрований 28 серпня 2023 року за № 55-запит/02-08) із урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні, та за результатами розгляду надано відповідь на запит від 26 грудня 2023 року за вих. № 02-12/1108.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1173 ЦК України.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 (адміністративне провадження № К/9901/37372/18), зазначено, що                              «у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункти 71, 22 листопада 2005).
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача».
Отже, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2024 року у справі № 461/1180/20-ц (провадження № 61-17373св23).
Відмовляючи позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів                               на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку                   між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог                     статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.
Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обґрунтований.
Посилання в касаційній скарзі на судову практику як на обґрунтування своєї позиції не підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норм права у цій справі, оскільки фактичні обставини у цих справах різні.
На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі                                № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність оскаржуваних судових рішень.
Посилання заявника у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду                    від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15, від 21 вересня 2018 року у справі № 910/19960/15, від 08 травня 2018 року у справі № 922/2026/17, постанову Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року у справі                         № 6-1435цс17 є безпідставними, оскільки предмет та підстави позову у зазначених справах та у цій справі не є тотожними.
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у                    разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої                         статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження належить відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а доводи касаційної скарги такого застосування не спростовують.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження                     рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 березня                      2024 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 13 червня                      2024 року. 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                 ОСОБА_1 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29 березня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ямпільської міської ради про відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          Є. В. Петров 

         А. І. Грушицький 

         І. В. Литвиненко