УХВАЛА
 
29 січня 2025 року                                                                                                    
м. Київ
 
cправа № 757/61570/21
провадження № 14-1цс25
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
 
судді-доповідачки Ступак О. В.,
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Губської О. А., Єленіної Ж. М., Короля В. В., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.
 
перевіривши наявність підстав для прийняття до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи 
 
за касаційною скаргою представника  ОСОБА_1 - адвоката Лісовського Сергія Володимировича 
на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року в складі судді Ільєвої Т. Г. 
та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року в складі колегії суддів Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Гуля В. В.
за позовом  ОСОБА_2 
до ОСОБА_1 
про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації і відшкодування моральної шкоди,
 
УСТАНОВИЛА:
1.           У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому зазначив, що народний депутат України ОСОБА_1 активно веде офіційний верифікований канал на відеохостингу YouTube під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому постійно викладає відеоролики зі своєю участю, зокрема у форматі монологів на політичні теми.
2.            ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 виклав відеоролик (ІНФОРМАЦІЯ_2) під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», зміст якого, на переконання позивача, порочить його честь, гідність і ділову репутацію.
3.           Зокрема, ОСОБА_1 заявив таке (тут і далі мовою оригіналу):
«… ОСОБА_3 история как помощники ОСОБА_4 начинают занимать важные государственные должности. Эта вся история начинается с того, как в 2019-2020 году родной брат ОСОБА_5 продавал государственные должности. Я опубликовал эти записи, лавочку эту я успешно прикрыл...».
4.           Станом на ІНФОРМАЦІЯ_5 (10 днів з дня публікації відеоролику) його подивилися більше 119 000 осіб, у зв`язку із чим позивач уважав, що ОСОБА_1 унаслідок поширення на своїй офіційній сторінці на YouTube каналі ознайомив широке коло осіб із наведеною недостовірною та образливою інформацією, яка зводиться до фактичного звинувачення його у «продажі» державних посад у 2019-2020 роках, чим порушив його особисті права на повагу до гідності, честі та на недоторканність його ділової репутації.
5.            Зазначав, що наведена інформація є неправдивою, вигаданою і надуманою. Публікація не містить жодних доказів, обґрунтувань або посилань на факти, що могли б підтвердити слова відповідача. Зауважував, що не заперечує своїх родинних зв`язків із керівником Офісу Президента України ОСОБА_5. ( його рідним братом), тому жодних сумнівів, що поширена відповідачем недостовірна інформація стосується саме його, немає.
6.           Вказував, що висловлювання відповідача є такими, що можуть бути перевірені на предмет їх правдивості, адже дії, про які заявляє відповідач, підпадають під ознаки кримінально караного діяння, що, у свою чергу, виключає віднесення слів ОСОБА_1 до оціночних суджень чи критичних зауважень про діяльність позивача.
7.           Уважає, що відповідач фактично вказує на вчинення ОСОБА_2 злочинних корупційних дій, що не підтверджується жодними доказами. Водночас заява відповідача про корупційну змову ОСОБА_2 з його братом ОСОБА_5 викладена у відеоролику таким чином, що сумнівів у її правдивості у пересічного громадянина виникнути не може.
8.           Посилається на те, що заявлена у спірній публікації інформація є фактичними твердженнями, оскільки містить посилання на обставини як такі, що реально існують та зафіксовані на певних відеозаписах. Проте відповідач не доводить достовірність цієї інформації. Водночас позивач до кримінальної відповідальності не притягувався, не має незнятої чи непогашеної судимості. Наполягає на тому, що не займає жодної державної або політичної посади, а його професійна діяльність не пов`язана із будь-якими діями, внаслідок яких він може «продавати» державні посади або іншим чином впливати на призначення осіб на посади державного значення. 
9.           За таких обставин просив суд ухвалити рішення, яким:
- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію, поширену народним депутатом України ОСОБА_1 на його офіційній сторінці відеохостингу YouTube у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташований за посиланням  ІНФОРМАЦІЯ_5 а саме: «Эта вся история начинается с того, как в 2019-2020 году родной брат ОСОБА_5 продавал государственные должности. Я опубликовал эти записи, лавочку эту я успешно прикрыл»;
- зобов`язати ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня набрання рішенням у цій справі законної сили спростувати поширену ним відносно ОСОБА_2 інформацію шляхом розміщення на своїй сторінці у YouTube відеоролику з озвученим текстом такого змісту: «Поширена мною інформація про те, що ОСОБА_2 у 2019-2020 роках продавав державні посади, є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності»;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 грн на відшкодування моральної шкоди.
10.        01 грудня 2022 року рішенням Печерського районного суд міста Києва позов задоволено.
Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію, поширену народним депутатом України ОСОБА_1 на його офіційній сторінці відеохостингу YouTube у публікації від ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а саме: «Эта вся история начинается с того, как в 2019-2020 году родной брат ОСОБА_5 продавал государственные должности. Я опубликовал эти записи, лавочку эту я успешно прикрыл».
Зобов`язано ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену ним відносно ОСОБА_5 інформацію шляхом розміщення на своїй сторінці в YouTube відеоролику з озвученим текстом такого змісту: «Поширена мною інформація про те, що ОСОБА_2 у 2019-2020 роках продавав державні посади, є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 грн на відшкодування моральної шкоди та 4 086 грн на відшкодування судового збору.
11.        Постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року - без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що оспорювана інформація підлягає спростуванню, оскільки відповідач поширив відносно позивача інформацію, яка формує негативну громадську думку, руйнує позитивний імідж та репутацію позивача, а відтак є такою, що порушує право позивача на повагу до його честі, гідності і ділової репутації. Відповідач не довів, що поширена інформація належить до оціночних суджень чи критичних зауважень, тому позивач має право на спростування цієї недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.
Твердження відповідача про те, що інформація, викладена в його відеозверненні, не підлягає спростуванню, оскільки на відео відсутні фактичні дані, які можуть бути перевірені судом на предмет правдивості та достовірності, суд відхилив з огляду на те, що звинувачення у вчиненні позивачем злочинів можуть бути перевірені відповідними правоохоронними органами, що виключає можливість віднесення таких висловів до оціночних суджень.
12.        У вересні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лісовський С. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року й ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позову.
13.        Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо віднесення до оціночних суджень критики та оцінки дій, а також висловлювань, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів.
14.        Зазначив про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 333/6816/17, про те, що з огляду на завдання цивільного судочинства ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, є недопустимим. Уважає, що обставини оспорюваної інформації перевіряються у кримінальних провадженнях № 22020000000000065, № 42020000000000642, № 52020000000000372, № 52020000000000373, тому вимоги щодо спростування цієї інформації не підлягають судовому розгляду.
15.        Ухвалами Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 січня та 19 червня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
16.        Ухвалою від 26 червня 2024 року справу передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 757/39521/20.
17.        Ухвалою від 09 вересня 2024 року об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернула справу на розгляд відповідній колегії.
18.        Ухвалою від 18 грудня 2024 року Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду передав справу № 757/61570/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми.
19.        Із посиланням на практику Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в окремих справах про захист честі, гідності й ділової репутації (постанови від 02 грудня 2020 року у справі № 127/30294/18, від 14 липня 2021 року у справі № 203/360/20, від 04 вересня 2019 року у справі № 761/30016/15, від 11 вересня 2024 року в справі № 127/18042/20, від 09 жовтня 2024 року в справі № 753/16257/23, від 25 вересня 2024 року в справі № 760/9496/21, від 10 липня 2024 року в справі № 755/17554/19, від 23 липня 2024 року в справі № 361/3910/19) в ухвалі зазначено, що в одних випадках суди кваліфікують висловлювання про вчинення особою дій, які можуть підпадати під ознаки кримінально караних, як оціночні судження діяльності особи, а в інших - як фактичні твердження про вчинення особою злочину, які можна перевірити на предмет їх правдивості та достовірності.
20.        Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зауважив, що у справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій констатували, що відповідач у своїх висловах стверджував про вчинення позивачем діянь, які кваліфікуються як злочин, що виключає можливість віднесення таких висловів до оціночних суджень. Водночас у постанові від 22 лютого 2023 року в справі № 757/39521/20 за участі тих же осіб та з аналогічним предметом позову суд касаційної інстанції зазначив, що подібні висловлювання є оціночними судженнями відповідача, вираженням його власних думок, у зв`язку із чим вони не є предметом судового захисту.
21.        З огляду на викладене Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що не є сталою та зрозумілою для застосування судова практика вирішення спорів про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, яка містить елементи звинувачення особи в діяннях, які підпадають під ознаки кримінально караного діяння. 
22.        Серед питань, на які необхідно надати відповідь у межах вирішення виключної правової проблеми, колегія суддів виокремила те, чи може суд цивільної юрисдикції давати оцінку діянням осіб у контексті того, чи є вони кримінально караними, та чи може суд до пред`явлення обвинувачення надавати оцінку діянням особи і кваліфікувати їх як злочинні.
23.        У зв`язку з цим Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду згадує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові      від 30 червня 2020 року в справі № 333/6816/17, про те, що з огляду на завдання цивільного судочинства ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, є недопустимим. 
24.        Окремо колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду звернула увагу, що при розгляді справи № 757/39521/20 з тими ж самими сторонами за подібних підстав і предмета позову Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові          від 22 лютого 2023 року керувався, зокрема, тим, що системний аналіз змісту публікації (аналогічної до публікації в справі, що переглядається) дозволяє зробити висновок, що коментар відповідача фактично направлений на оцінку дій іншої особи - ОСОБА_5 , який не є позивачем у справі. Про позивача ОСОБА_2 , який є братом ОСОБА_5 , у публікації вказано лише побічно, навіть без зазначення його імені. У публікації не вказано про будь-які конкретні дії позивача, а лише зазначено про його певну причетність, на думку відповідача, до певних дій його брата.
25.        Натомість у постановах від 13 квітня 2020 року у справі № 758/5355/17 та від 05 квітня 2023 року у справі № 757/8829/19 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду констатував факт порушення особистих немайнових прав позивача у справі про захист честі, гідності, ділової репутації, незважаючи на те, що в оспорюваній інформації зазначено лише його прізвище.
26.        Наведене, на переконання колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, свідчить про застосування судами різного підходу до вирішення питання про порушення прав позивача у справах про захист честі, гідності та ділової репутації у випадку, якщо в оспорюваній інформації не зазначено його ім`я, проте міститься інша інформація (прізвище, родинні зв`язки з іншою особою, посада тощо), яка однозначно ідентифікує особу позивача з урахуванням відсутності заперечень відповідача про поширення інформації саме про цю особу.
27.        З урахуванням викладеного в ухвалі зазначено про наявність очевидної необхідності у формуванні єдиної правозастосовчої практики, що належить до компетенції Великої Палати Верховного Суду, з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.
28.        Велика Палата Верховного Суду вважає відсутніми підстави для прийняття справи № 757/61570/21 до розгляду з таких мотивів.
29.        Відповідно до частини п`ятої статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
30.        Оскільки критеріїв виключності правової проблеми процесуальне законодавство не містить, Велика Палата Верховного Суду напрацювала та послідовно застосовує критерії при вирішенні питання, чи містить справа, яка передається їй на розгляд, виключну правову проблему. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного показників.
31.        Кількісний критерій пов`язаний з тим фактом, що правова проблема наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
32.        З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як: відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми є нагальним для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.
33.        Передаючи справу № 757/61570/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду посилався саме на наявність у цій справі виключної правової проблеми, яку з огляду на зміст наведених в ухвалі мотивів можна охарактеризувати так:
- відсутність сталої та зрозумілої для застосування судової практики вирішення спорів про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, яка містить елементи звинувачення особи в діяннях, які підпадають під ознаки кримінально караного діяння;
- необхідність вирішення питання про те, чи може суд цивільної юрисдикції давати оцінку діянням осіб у контексті того, чи є вони кримінально караними, та чи може суд до пред`явлення обвинувачення надавати оцінку діянням особи і кваліфікувати їх як злочинні;
- застосування судами різного підходу до вирішення питання про порушення прав позивача у справах про захист честі, гідності та ділової репутації у випадку, якщо в оспорюваній інформації не зазначено його ім`я, проте міститься інша інформація (прізвище, родинні зв`язки з іншою особою, посада тощо), яка однозначно ідентифікує особу позивача.
34.        Оцінюючи наявність чи відсутність у цій справі виключної правової проблеми, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що питання розмежування оціночних суджень та тверджень про факти як об`єктів регулювання статті 277 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є предметом дослідження у кожній справі цієї категорії.
35.        У зв`язку із цим Велика Палата Верховного Суду вимушена звернутись до існуючої практики. Зокрема, у постанові від 29 листопада 2017 року у справі № 6-639цс17 Верховний Суд України зазначив, що при вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати - вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. 
Суд взяв до уваги, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
З огляду на викладене Верховний Суд України констатував, що відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
36.        Такий підхід до вирішення спорів про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації закріпився і в практиці Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.  
37.        Так, установивши факт поширення інформації про вчинення певною особою конкретних дій у визначений час, суди кваліфікують такі вислови як твердження про факти, істинність яких можна перевірити. Натомість у разі, коли відповідні вислови виражені у формі критики без посилання на конкретних осіб і факти та/або із застосуванням певних мовно-стилістичних засобів (гіпербол, алегорій тощо), суди констатують, що поширена інформація є оціночним судженням і не може бути спростована.
38.        Велика Палата Верховного Суду зауважує, що здійснення судом кваліфікації поширеної інформації як тверджень про факти чи оціночних суджень є не формулюванням висновку щодо застосування норм матеріального права, а виконанням судом обов`язку з надання оцінки конкретним обставинам справи та поданим учасниками процесу доказам.
39.        Тому посилання в ухвалі про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на надання Касаційним цивільним суду у складі Верховного Суду різної оцінки висловлюванням про вчинення особою діянь, що можуть підпадати під ознаки кримінально караних, в окремих справах про спростування недостовірної інформації з різними фактичними обставинами (зокрема: різним суб`єктним складом, неоднаковими характером оспорюваних висловлювань та подіями, які передували поширенню інформації, різноманітними вжитими мовно-стилістичними засобами) не свідчить про існування різної практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду при вирішенні подібних спорів та, відповідно, про наявність виключної правової проблеми у цьому питанні загалом, так і в цій конкретній справі  № 757/61570/21 зокрема.
40.        У випадку ж якщо Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вважає, що різні колегії суддів (чи судові палати) в межах цього суду               по-різному вирішили спір про спростування недостовірної інформації за умови збереження подібності наведених вище фактичних обставин, то повноваженнями на усунення відповідних розбіжностей у силу частини другої статті 403 ЦПК України наділена об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, яка, як відомо, ухвалою                      від 09 вересня 2024 року  повернула цю  справу на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду  з тих мотивів, що «…у постанові від 22 лютого 2023 року у справі                      № 757/39521/20-ц суд не висловлював висновок про те, що незазначення в публікації імені позивача автоматично свідчить про те, що поширена інформація не стосується його особи і вказує про відсутність порушення прав позивача. Водночас такий висновок не є наслідком тлумачення норм матеріального права».
41.        Щодо необхідності вирішення у цій справі виключної правової проблеми в контексті наявності чи відсутності у суду цивільної юрисдикції повноважень надавати оцінку діянням осіб на предмет того, чи є вони кримінально караними, та чи може суд до пред`явлення обвинувачення надавати оцінку діянням особи і кваліфікувати їх як злочинні, то Велика Палата Верховного Суду нагадує, що обставинами, які входять до предмета доказування та мають бути встановлені судом у межах розгляду справи про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації, є не оцінка безпосередньо діянь особи через призму їх суспільної небезпечності та караності, а характер висловлювань інших осіб про відповідні дії чи бездіяльність (зокрема, чи містяться в поширеній інформації відомості про конкретні факти, події, діяння, суб`єктів і час їх вчинення, чи відображено загальне ставлення до діяльності особи у формі оцінки чи критики).
42.        З урахуванням викладеного Велика Палата Верховного Суду не вважає, що наведені аспекти складають правове питання, яке можна охарактеризувати як виключну правову проблему. 
43.        Аргументуючи наявність у цій справі виключної правової проблеми, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду посилався також на застосування судами різного підходу до вирішення питання про порушення прав позивача у справах про захист честі, гідності та ділової репутації у випадку, якщо в оспорюваній інформації не зазначено його ім`я, проте міститься інша інформація (прізвище, родинні зв`язки з іншою особою, посада тощо), яка однозначно ідентифікує особу позивача.
44.        На підтвердження вказаної обставини в ухвалі зазначено, що при розгляді справи № 757/39521/20 з тими ж самими сторонами за подібних підстав і предмета позову Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 22 лютого 2023 року керувався, зокрема, тим, що системний аналіз змісту публікації (аналогічної до публікації в справі, що переглядається) дозволяє зробити висновок, що коментар відповідача фактично направлений на оцінку дій іншої особи - ОСОБА_5 , а про позивача ОСОБА_2 , який є братом ОСОБА_5 , у публікації вказано лише побічно (навіть без зазначення його імені). 
45.        Такий висновок, на переконання Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, суперечить висновкам цього ж суду, сформульованим у постановах від 13 квітня 2020 року у справі № 758/5355/17 та від 05 квітня 2023 року у справі № 757/8829/19, у яких суд касаційної інстанції констатував факт порушення особистих немайнових прав позивача у справі про захист честі, гідності, ділової репутації, незважаючи на те, що в оспорюваній інформації зазначено виключно його прізвище.
46.        Надаючи оцінку таким мотивам ухвали, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підставою для відмови у задоволенні позову у справі № 757/39521/20 був висновок суду про відсутності порушеного права позивача. 
47.        Як уже зазначалось,  об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вже повертала справу № 757/61570/21 на розгляд відповідної колегії суддів, зазначивши, що висновку, від якого суд просив відступити, у справі № 757/39521/20 не сформульовано.
48.        За таких обставин наведені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду мотиви не дають підстав для висновку про наявність виключної правової проблеми у цій справі.   
49.        Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у цій справі відсутні підстави, передбачені частиною п`ятою статті 403 ЦПК України, для прийняття цієї справи до свого розгляду. 
50.        Згідно із частиною шостою статті 404 ЦПК України якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, а також якщо дійде висновку про недоцільність розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
51.        Тому справа № 757/61570/21 підлягає поверненню колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для продовження розгляду.
52.        Керуючись статтями 402-404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
 
УХВАЛИЛА:
 
Справу № 757/61570/21 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації і відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою представника  ОСОБА_1 - адвоката Лісовського Сергія Володимировича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року повернути відповідній колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду для розгляду.
 
Ухвала у справі № 757/61570/21 набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідачка                                                       О. В. Ступак
 
Судді:                   О. О. Банасько                                  М. В. Мазур
 
                            О. Л. Булейко                                        С. Ю. Мартєв
 
Ю. Л. Власов                                     К. М. Пільков
 
І. А. Воробйова                                 С. О. Погрібний
 
                            М. І. Гриців                                      І. В. Ткач
 
                            О. А. Губська                                    О. С. Ткачук
 
                            Ж. М. Єленіна                                  В. Ю. Уркевич
 
                            В. В. Король                                      Є. А. Усенко
 
                            О. В. Кривенда                                 Н. В. Шевцова