ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/936/25 Справа № 199/2009/13 	  	Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Халаджи О. В.
суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року по справі за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Малюк Інни Володимирівни, боржник ОСОБА_1 (суддя першої інстанції Руденко В.В.),

В С Т А Н О В И В:

       У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» звернулось до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Малюк Інни Володимирівни, боржник ОСОБА_1 , в якій просило визнати незаконність дій державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Малюк Інни Володимирівни, під час винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу. Скасувати постанову ВП 40033304 від 18.07.2024 року про повернення виконавчого документу стягувану. Зобов`язати державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Малюк Інну Володимирівну, винести постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами Закону, а саме: зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та гривні, як то зазначено у виконавчому документі та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року у задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Малюк Інни Володимирівни, боржник ОСОБА_1 відмовлено.
       На вказану ухвалу суду Товариство подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та вважає, що у виконавчому листі виконавець мав вказати залишок нестягнутої заборгованості саме у тій валюті, яка зазначена у виконавчому документів.
       Директор ТОВ «Дебт Форс» - Костюченко М.І. просила ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року скасувати та задовольнити скаргу Товариства у повному обсязі.
       Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив, у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2013 року Амур-Нижньодніпровський районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі №199/2009/13, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 983,72 доларів США, що еквівалентно 391 379,92 грн., яка складається із: тіла кредиту в розмірі 36 166,25 доларів США, що еквівалентно 288 968,34 грн., нарахованих відсотків в розмірі 12 817,47 доларів США, що еквівалентно 102 411,58 грн.; та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441,00 грн., а всього 394 820,92 грн.
21.05.2024 року ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська замінено стягувача ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа у справі: №199/2009/13-ц (2/199/1595/13) на правонаступника стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 148/14-04/в.
18.07.2024 року державним виконавцем винесено постанову ВП №40033304 про повернення виконавчого документу стягувану п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги на дії ДВС, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалюючи рішення у справі, суд визначив загальну суму до стягнення саме у гривні.
Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» , виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) зроблено висновок про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.
Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
Детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.
Так, відповідно до п. 22 Інструкції у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, згідно з якою грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року N 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини третьої зазначеної статті, у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.
З матеріалів справи вбачається, що 01.07.2013 року Амур-Нижньодніпровський районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення у справі №199/2009/13, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 48 983,72 доларів США, що еквівалентно 391 379,92 грн., яка складається із: тіла кредиту в розмірі 36 166,25 доларів США, що еквівалентно 288 968,34 грн., нарахованих відсотків в розмірі 12 817,47 доларів США, що еквівалентно 102 411,58 грн.; та витрати по сплаті судового збору в сумі 3 441,00 грн., а всього 394 820,92 грн.
Суд першої інстанції встановив, що заочним рішенням Амур-Нижньодніпровський районним судом м. Дніпропетровська від 01.07.2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 48983,72 грн. доларів США, що еквівалентно 391379,92 грн., а з урахуванням судового збору 394820,92 грн., тобто у даному випадку з боржника була стягнута сума саме у іноземній валюті, що було передбачено умовами кредитного договору 
Так, рішенням суду стягнуто з боржника суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ.
Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.
Такий висновок викладено в Постанові Великої палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі №761/12665/14-ц.
За таких підстав, визначення державним виконавцем заборгованості в розмірі 394820,92 грн.. та стягнення зазначеної суми не є належним та повним виконанням рішення суду, в якому заборгованість визначена в іноземній валюті, що виконавцем не враховано.
Зазначене є підставою скасування оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки така винесена передчасно.
Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку, що державний виконавець не вчинив всіх необхідних дій у виконавчих провадженнях, передбачених Законом України “Про виконавче провадження” щодо вирішення питання про повернення виконавчого документа, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про скасування оскаржуваної ухвали із частковим задоволення скарги ТОВ «Дебт Форс».
Стосовно вимог скарги зобов`язання державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1ч. ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» слід зазначити, такі вимоги не ґрунтуються на вимогах Закону України “Про виконавче провадження”, оскільки суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України “Про виконавче провадження” можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024 року та про часткове задоволення скарги ТОВ «Дебт Форс».
Керуючись статтями 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити частково.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 вересня 2024 року скасувати.
Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Малюк Інни Володимирівни, боржник ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати незаконними дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Малюк Інни Володимирівни, під час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. 
Скасувати постанову ВП 40033304 від 18.07.2024 року про повернення виконавчого документа стягувачу.
В іншій частині скарги відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29 січня 2025 року.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи
               
                                                                               Т.В. Космачевська

                                                                               Ж.І. Максюта