ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року	Львів	Справа № 260/741/23 пров. № А/857/19902/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді                                        Матковської З.М.
суддів-                                                            Гінди О.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі № 260/741/23 за адміністративним позовом Головне управління ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу (головуючий суддя першої інстанції Іванчулинець Д.В., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Ужгород, дата складання повного тексту- 04.07.2024),-

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Закарпатській області ( далі – ГУ ДПС у Закарпатській області) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 ) в якому просить: винести судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , податковий борг у розмірі 14443,04 грн в т.ч. пеня 26,74 грн по платежам:
- 50 18010200 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» у розмірі 14365,69 грн;
- 50 18010700 «Земельний податок з фізичних осіб» у розмірі 77,35 грн, в т.ч. пеня 26,74 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 14443,04 грн в т.ч. пеня 26,74 грн по платежу 50 18010200 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» у розмірі 14365,69 грн та по платежу 50 18010700 «Земельний податок з фізичних осіб» у розмірі 77,35 грн, в т.ч. пеня 26,74 грн. Контролюючим органом було здійснено всі визначені законодавством заходи щодо стягнення податкового боргу, в тому числі, скеровано на адресу такого платника податків податкову вимогу. Однак, такі дії не призвели до позитивного результату, а тому сума податкового боргу підлягає стягненню в судовому порядку.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року  у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що виникнення податкового боргу у відповідача зумовлено несплатою у строки визначені Податковим кодексом України (далі – ПК України) податкових зобов`язань, нарахованих за податковими повідомленнями-рішеннями. 
За платежем 18010200 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які власниками об`єктів житлової нерухомості» визначено податкове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням: № 0461428-1304-0701 від 17.04.2018 за звітний період 2017року у розмірі 1576,32 грн. Вказане податкове повідомлення – рішення надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, однак повернулося згідно довідки Ф.20 (№8800023276050); 
№ 0029206-5013-0701 від 14.05.2019 за звітний період 2018 року у розмірі 1833,95 грн. Вказане податкове повідомлення – рішення надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, однак повернулося згідно довідки Ф.20 (№8800024768550);
№ 0036416-5033-0701 від 15.04.2020 за звітний період 2019року у розмірі 5139,05 грн. Вказане податкове повідомлення – рішення надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, вручено (№8800027126311);
№ 0234982-2403-0701 від 21.04.2021 за звітний період 2020року у розмірі 5816,37 грн. Вказане податкове повідомлення – рішення надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, вручено (№8800027126311). 
За платежем 18010700 «Земельний податок з фізичних осіб» визначено податкове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 06.04.2021 №1602883-2403-0701 за звітний період 2021року у розмірі 50,61 грн. Вказане податкове повідомлення – рішення надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, вручено (№8800027126311). 
Згідно з підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 287.5 ст. 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. 
Згідно з ст. 129 ПК України, відповідачу було проведено нарахування пені в загальній сумі 26,74 грн.
На час подання адміністративного позову відповідачем не було погашено вищевказані суми боргу та податкові повідомлення-рішення не були оскаржені ні в адміністративному, ні в судовому порядку. Відтак, грошові зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями є узгодженими.
У зв`язку з несплатою узгоджених сум відповідачу на підставі пункту 59.1 статті 59 ПК України виставлено податкову вимогу №177-17 від 18.01.2017 про наявність податкового боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями, яка була направлена на адресу відповідача засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення №8800019934298 та повернута згідно з довідкою Ф.20.
Тобто, всі податкові повідомлення-рішення та податкова вимога надіслані платнику податків у відповідності до пункту 58.3 статті 58 ПК України. 
В свою чергу, відповідач отримавши податкові повідомлення-рішення (№0036416- 5033-0701 від 15.04.2020, №0234982-2403-0701 від 21.04.2021) не спромоглася навіть провести на дату подання даного позову звірку з органом ДПС у порядку, встановленому підпунктом 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України, щодо виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності. 
Оскільки відповідачем не було оскаржено податкові повідомлення-рішення та податкова вимога ні в адміністративному, ні в судовому порядку, а відповідно вони не були скасовані (відкликані) та, враховуючи, що станом на сьогодні податковий борг не погашений, указані податкові зобов`язання не припинені. 
Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції дану справу розглянуто не за предметом позову, а питання наявності/відсутності податкового боргу не вирішено по суті, адже податкові зобов`язання не припинені у спосіб, встановлений законодавством. Зокрема, прийняті податкові повідомлення-рішення та податкова вимога на сьогоднішній день чинні, а в позивача наявні правові підстави для стягнення податкових зобов`язань, які набули статусу податкового боргу на підставі наявних чинних податкових документів (ППР, вимога). 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Станом на 21 грудня 2022 року позивачем нараховано відповідачеві податковий борг у розмірі 14443,04 грн. в т.ч. пеня 26,74 грн по платежам: 50 18010200 «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які власниками об`єктів житлової нерухомості» у розмірі 14365,69 грн та 50 18010700 «Земельний податок з фізичних осіб» у розмірі 77,35 грн в т.ч. пеня 26,74 грн.
Як стверджував позивач у позові, податкового боргу у відповідача зумовлено несплатою у строки визначені ПК України податкових зобов`язань, нарахованих за податковими повідомленнями - рішеннями.
Щодо податкового боргу по платежу 50 18010700 «Земельний податок з фізичних осіб», суд зазначив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, за платежем 50 18010700 «Земельний податок з фізичних осіб» відповідачеві визначено податкове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 06 квітня 2021 року №1602883-2403-0701 за звітний період 2021року у розмірі 50,61 грн.
Судом встановлено, що вказане податкове повідомлення-рішення надіслано на адресу відповідача засобами поштового зв`язку, вручено (№8800027126311).
Відповідачем вищевказані суми боргу за податковими повідомленнями - рішеннями не сплачено, та не оскаржено такі ні в адміністративному, ні в судовому порядку.
У відповідності до ст. 129 ПК України, відповідачу було проведено нарахування пені в загальній сумі 26,74 грн.
Вказана сума пені залишається відповідачем, станом на день звернення до суду, не сплаченою в повному обсязі.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що  відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно належний відповідачу житловий будинок, розташований за адресом АДРЕСА_2 являється житловим будинком незавершеного будівництва 92 % готовності, а тому і нарахування Головним управлінням ДПС в Закарпатській області податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 14365,69 гривень є безпідставним.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює  ПК України. 
Відповідно до  статті 67 Конституції України  кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
Обов`язок сплати податків платником передбачений пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, відповідно до якого, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. 
Згідно з пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України  грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. 
Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України  податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Пунктом  57.3 ст.57 Податкового кодексу України  передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту  54.3 статті 54  цього  Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. 
За приписами  пункту 59.1 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Пунктом  58.3 статті 58 ПК України  передбачено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному  статтею 42 цього Кодексу. 
Згідно із пунктом  42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). 
Відповідно до пункту  42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. 
Судом встановлено, що  враховує, що контролюючий орган дотримався норм  статті 42 ПК України  при надісланні на податкову адресу відповідача вище зазначених податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,  оскільки надіслав такі рекомендованим листом з повідомленням про вручення, та в розумінні пунктів  42.2,  42.5 статті 42 ПК України  такі вважаються врученими відповідачу. 
Пунктом  42.3 ст. 42 Податкового кодексу України  встановлено обов`язок платника податків повідомляти контролюючий орган про будь-які зміни податкової адреси. Водночас будь-яких відомостей про зміну місцезнаходження відповідачем до контролюючого органу не надавалося. 
Відповідно до пунктів  63.2,  63.5 статті 63 ПК України, взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом. 
Пунктом  45.1 статті 45 ПК України, визначено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси. 
Фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику(  п.70.7 ст.70 ПК України). 
Відповідно до підпункту  70.2.4 пункту 70.2 статті 70 ПК України  до облікової картки фізичної особи - платника податків та повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) вноситься інформація, в тому числі, щодо місця проживання.
Тобто платник податків у разі зміни податкової адреси зобов`язаний подати заяву про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (форма 5-ДР) для внесення змін щодо місця проживання. Докази того, що платник податків у встановленому порядку повідомив контролюючий орган про зміну місця проживання, відсутні. 
Згідно з пунктом  58.3 статті 58 ПК України  податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом  42.4 статті 42  цього  Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що контролюючим органом дотримано вимоги щодо надіслання (вручення) платнику податків податкової вимоги та податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до підпункту  266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. 
Відповідно до підпункту266.2.1  пункту  266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. 
Підпунктом  266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України  визначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. 
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року ( підпункт  266.6.1  пункту  266.1 статті 266 ПК України).
Як встановлено судом першої інстанції, що Відповідачу податкові зобов`язання

були визначені контролюючим органом. Податкові повідомлення-рішення були отримані відповідачем та не були оскаржені у адміністративному або судовому порядку, а тому з врахуванням вимог п.п.14.1.75 ПК України несплачені у встановлені законодавством строки суми податкового зобов`язання набули статусу податкового боргу. 
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову фактично  надав оцінку правомірності податковим повідомленням - рішенням, не сплата грошових зобов`язань за якими, стала підставою для звернення позивача із заявленим позовом про стягнення податкового боргу.
Наведені судом першої інстанції обставини не є предметом судового розгляду у даній справі, оскільки оцінка податкових повідомлень-рішень, які прийняті контролюючим органом як акти індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень. 
Оскільки Відповідач не оскаржив вказані податкові повідомлення  рішення, вони відповідно набули статусу узгоджених. 
Відповідно до підпункту  266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному  статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). 
Згідно пункту  59.1. статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Відповідно до пункту  59.5 статті 59 ПК України  у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. 
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається). 
Відповідно до пункту  87.11 статті 87 ПК України  орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
За встановлених обставин у справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що податковий борг у загальній сумі 14443,04 грн в т.ч. пеня 26,74 грн, який заявлений до стягнення у цій справі, виник у зв`язку із несплатою грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями, які не скасовані в адміністративному чи у судовому порядку, доказів протилежного суду не надано, а тому, в розумінні підпункту14.1.175 пункту  14.1 статті 14 ПК України, визначені у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях податкові зобов`язання є узгодженими та, у зв`язку з їх несплатою вважаються податковим боргом. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягає, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, правильність нарахування пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, вказані податкові повідомлення-рішення та  вимога про сплату боргу відповідачем не оскаржувалась та на час подання позову заборгованість не сплачена.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Суд першої інстанції, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а також допустився помилки в частині застосування норм процесуального права, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позовної заяви.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області – задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі № 260/741/23 – скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов Головного управління ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід бюджету податковий борг у загальному розмірі 14443,04 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін