ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/291/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/3010/24 Категорія: 310020000 	Середа Л.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       22 січня 2025 року                                                         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Новіков О.М., Сіренко Ю.В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2024 (повний текст складено 02.12.2024, суддя в суді першої інстанції Середа Л.В.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатну дружину,
в с т а н о в и в :

у серпні 2024 року ОСОБА_1 через представника адвоката Литвин О.П. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатну дружину, мотивуючи про те, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.07.2023, є інвалідом першої групи з 01.09.2023 по 01.09.2025, періодично проходячи чергові переогляди. На даний час позивач потребує постійного стороннього догляду та лікування, у зв`язку з хворобою працювати не може, оскільки пересувається в колісному кріслі. Позивач з лютого по липень 2023 року отримала пенсію загальній сумі 17 660,00 грн., якої не вистачає на лікування та проживання, оскільки змушена винаймати житло, є внутрішньо переміщеною особою, а тому вона потребує матеріальної допомоги з боку її чоловіка. Крім того, позивач несе витрати на утримання своєї неповнолітньої дочки від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що відповідач працевлаштований, є військовослужбовцем та отримує достатню заробітну плату, має можливість надавати матеріальну допомогу, однак не бажає це робити добровільно та у необхідному обсязі.
У зв`язку з наведеним просила суд стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду на час існування інвалідності.

       Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2024 позов задоволено. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Суд вказав, що позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, а відповідач може і зобов`язаний утримувати свою непрацездатну дружину шляхом щомісячної сплати аліментів на її користь.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав 26.12.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову. 
Зазначає, що позивач на час звернення до суду отримувала пенсію по інвалідності і такий дохід забезпечує їй прожитковий мінімуму, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.
Позивач ввела суд в оману, не повідомивши про те, що на утримання дочки вона отримує аліменти від колишнього чоловіка, а тому не є такою, що утримує дитину одна лише на пенсію по інвалідності. Також позивачем не доведено суду неможливість її батьків надавати допомогу в утриманні онуки та доньки в міру своїх матеріальних можливостей. Крім того, позивачем не надано суду доказів регулярної оплати нею оренди житла.
Відповідач регулярно здійснював грошові перекази на картковий рахунок позивача, що підтверджується доданими до апеляційної скарги платіжними інструкціями.
Позивачем не доведено належними доказами, що вона має скрутне матеріальне становище.

Представник позивача адвокат Литвин О.П. надіслала відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на правничу допомогу під час розгляду справи апеляційним судом в розмірі 1500 грн., сплачених за оформлення відзиву.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. У даному випадку предметом спору є вимоги про стягнення аліментів, розмір яких не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.07.2023, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 08.07.2023.
Відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 21.09.2023 ОСОБА_1 є інвалідом І групи по 01.09.2025 та потребує постійного стороннього догляду.
Позивач ОСОБА_1 на даний час не працює, перебуває на обліку у Васильківському об`єднаному управлінні ПФУ Дніпропетровської області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2980,00 гривень, щомісяця.
Згідно з довідкою від 01.06.2023 № 7127-5002793626 ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрована у АДРЕСА_1 , а фактично проживає у АДРЕСА_2 .
Як вбачається з довідки № 481 від 17.07.2024 позивач отримала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у сумі 6 000,00 грн.
Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 13.04.2024 ОСОБА_1 винаймає житло за адресою: АДРЕСА_2 , та сплачує орендну плату щомісяця в сумі 6000,00 грн. (п. 41. Договору). Усі витрати за користування комунальними послугами оплачуються орендарем самостійно за розрахунковими рахунками, наданими орендодавцем (п. 4.5 Договору).
Стверджуючи про наявність у свого чоловіка (відповідача) законодавчого обов`язку утримувати непрацездатну дружину, позивач звернулася з позов у цій справі до суду.
Указане питання має таку правову регламентацію.
       Відповідно до частин 1-3 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
       Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
       Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, II чи III групи.
       У постанові Верховного Суду від 24.01.2021 у справі № 759/6629/19 наведено правовий висновок, згідно якого, чинне законодавство у частині другій статті 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що за станом здоров`я взагалі не має можливості працювати, отже її майновий стан є скрутним.
       Згідно статті 7 ЗУ «Про Державний бюджет Україна на 2024 рік», установлено з 01.01.2024 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, складає 2 361 грн.
       Відповідно до частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У даному випадку можна вести мову про кореляцію скрутного матеріального становища з розміром прожиткового мінімуму, наведене у статті 1 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». Тобто цей мінімум можна визнати допустимим у випадках лише нормального життєзабезпечення людини, але він не є достатнім у разі, якщо мова йде про непрацездатну особу, зокрема, яка позбавлена можливості працювати та заробляти на життя.
       Необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.
       Отже, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в аспекті змісту статті 75 СК України.
       Так згідно частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.
       Верховний Суд у вказаній вище постанові від 24.01.2021 зробив висновок, що факт отримання одним із подружжя пенсії, яка формально забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, слід тлумачити змістовно, виходячи із реального розміру цієї пенсії, а також витрат, які несе ця особа на лікування й на потреби із забезпечення свого життя. Також варто враховувати обов`язок подружжя із забезпечення (утримання) іншого подружжя, який визначений як в частині першій статті 75 СК України, так і в низці інших приписів СК України.
       Таким чином, зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.
       Отже, призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, хто є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.
       Тому посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не можна вважати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у справі.
       Доводи відповідача про те, що з батька дитини позивача стягнуто аліменти на її користь на утримання дочки не спростовують факту утримання позивачем своєї дочки, що є її обов`язком. Батьки позивача є непрацездатними особами, а саме батько ОСОБА_4 є пенсіонером та мати ОСОБА_5 має інвалідність ІІІ групи, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, тому доводи апеляційної скарги щодо можливості надання ними позивачу матеріальної допомоги є необґрунтованими.
       Ті обставини, що відповідачем раніше надавалась матеріальна допомога позивачу        не усувають необхідність вирішення відповідного спору судом на чому наполягає позивач.
       З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, якій встановлена перша група інвалідності у зв`язку з важкою хворобою, та яка потребує матеріальної допомоги, аліментів на її утримання, з урахуванням фактичної можливості відповідача надавати таку допомогу.
       Так відповідач є працездатною особою, перебуває на військовій службі та отримує грошове забезпечення у розмірі, який дає змогу сплачувати аліменти на утримання непрацездатної дружини.
       При цьому такий обов`язок покладено на чоловіка в силу приписів ст. 75 СК України.
       Разом з тим, з метою дотримання балансу інтересів сторін, враховуючи матеріальне становище відповідача, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір стягнутих судом першої інстанції аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини доходів останнього, що буде розумним та справедливим по відношенню до сторін спору з врахуванням об`єктивної можливості матеріального забезпечення дійсних потреб кожного з них.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже рішення Золотоніського  міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2024 у даній справі слід змінити в частині визначення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача та в частині розподілу судових витрат по сплаті судового збору, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Отже апеляційна скарга відповідача підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 6 даної статті визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, як позивача у цій справі з вимогами про стягнення аліментів (п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»), з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що апеляційна скарга задовольняється частково, відповідно з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 968,96 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, а також повернути відповідачу сплачену за подання апеляційної скарги частину суми судового збору у розмірі 363,60 грн. Остаточно за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій з відповідача до державного бюджету слід стягнути 605,36 грн. судового збору.
Крім того, пропорційно до задоволеної частки позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 1200,00 грн., яка полягає у написанні відзиву на апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Золотоніського  міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2024 у даній справі – змінити в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню з  відповідача   на користь позивача, який встановити в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, а також в частині вирішення питання про відшкодування судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 605,36 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
       У решті рішення Золотоніського  міськрайонного суду Черкаської області від 26.11.2024 у даній справі – залишити без змін.
Стягнути з   ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в апеляційному суді у розмірі 1200,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.
Повну постанову складено 22.01.2025.

Суддя-доповідач

Судді