Справа № 466/7136/22                                Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В. В. 
Провадження № 22-ц/811/2500/24                         Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               17 грудня 2024 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Марко О.Р.,
з участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа – Львівська міська рада, про усунення перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:
У вересні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив усунути перешкоди в користуванні спільною земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_4 прибрати з території земельної ділянки будівельне сміття колишнього дерев`яного сараю під літ. «В» за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовував тим, що сторони у справі є співвласниками будинку АДРЕСА_1 , земельна ділянка, яка обслуговує даний житловий будинок, є власністю територіальної громади Львівської міської ради, відтак, сторони являються її землекористувачами.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2012 року (справа №2-93/11) проведено поділ вказаного будинковолодіння між ОСОБА_5 (батьком позивача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачем ОСОБА_4 , однак, відмовлено у розподілі присадибної земельної ділянки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї. 
При житловому будинку була господарська споруда, яка в технічному паспорті позначена як дерев`яний сарай під літ. «В», однак, в реальності такого об`єкту вже давно не існує, оскільки ця споруда була побудована більше ста років тому, з дерев`яного матеріалу без фундаменту та допоміжних укріплювачів, і з роками сарай повністю прогнив, обвалився, а на його місці утворилась купа будівельного сміття, що підтверджується технічними висновками спеціалістів про стан несучих конструкцій сараю за 2015 рік та іншими доказами.
Вказував, що комунальні служби звертались до нього з вимогою про необхідність прибрати будівельне сміття, а сусіди скаржилися на розсадник щурів під розваленим сараєм, тому, зі своєї сторони, він частково вивіз будівельне сміття колишнього сараю, натомість, відповідачка цього робити не бажає, чим створює нестерпні умови для життя позивачу і сусідам.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_3 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він не є співвласником вказаного будинковолодіння, оскільки у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті свого батька – ОСОБА_5 , зокрема, на належну йому частину будинковолодіння АДРЕСА_1 , у вказаному будинку постійно проживає і користується ним, в тому числі й частиною присадибної земельної ділянки, тому відсутність у нього оформленого у встановленому законом порядку свідоцтва про право на спадщину не є перешкодою для пред`явлення до відповідачки, як до співвласника будинку, вимоги щодо прибирання будівельного сміття.
Наголошує, що відповідач ОСОБА_4 є співвласником будинковолодіння і, відповідно, землекористувачем присадибної земельної ділянки, тому на неї покладається обов`язок не засмічувати земельну ділянку і своєчасно виносити сміття.
Звертає увагу на наявність в матеріалах справи доказів, зокрема, листів працівників поліції, фотосвідчень, на підтвердження тієї обставини, що відповідачка, замість прибирання сміття від колишнього сараю, наймає сторонніх осіб та руйнує фундамент його теплиці і такими незаконними діями створює додаткове будівельне сміття.
25.09.2024 року відповідач ОСОБА_4 в особі свого представника – адвоката Худоби Г.М., подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апелянта. 
В судове засідання апеляційного суду третя особа не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у її відсутності. 
Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частина перша та друга статті 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
В силу частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до приписів статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 15.03.2004 року, виданого Третьою Львівською державною нотаріальною конторою, відповідачка ОСОБА_4 є власником 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 (а.с.6, 140).
Іншим співвласником вказаного будинку був ОСОБА_5 (а.с.139), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 28.07.2017 року, виданим Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (а.с.5).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2012 року у справі №2-93/11 (а.с.7, 105-108) позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ будинку, встановлення порядку користування земельною ділянкою задоволено частково. Проведено реальний поділ будинку АДРЕСА_1 з приналежними до нього господарськими спорудами. 
Зокрема, внаслідок даного поділу, дерев`яний сарай поділено між двома співвласниками по 1/2 частині. 
У задоволенні вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів щодо передачі у власність чи надання в користування земельної ділянки власникам будинку. 
Цим рішенням суду також відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовної вимоги про визнання за ним права власності на самочинно збудовані житловий будинок АДРЕСА_2 та теплицю Б, розмірами 7,85 х 4,4 м, що розташовані на земельній ділянці вказаного будинковолодіння.
Згідно з наявними в матеріалах справи технічними висновками експерта НДІ Проектреконструкція від 22.07.2015 року про стан несучих конструкцій сараю під літ. «В» на АДРЕСА_1 (а.с.3-4), середній фізичний знос конструкцій будівлі становить – 80%, загальний технічний стан конструкцій – ветхий, а окремі конструктивні елементи (перекриття і дах) знаходяться в аварійному стані і загрожують обвалу; виконання будівлі сараю під літ. «В» своїх функцій обмежене, експлуатувати дану господарську будівлю – небезпечно. 
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обгрунтовував заявлені до відповідачки позовні вимоги, а саме: існування приписів органів державної влади та/або комунальних служб щодо необхідності демонтажу будівлі сараю, належного на праві власності відповідачці та батькові позивача, та/або вчинення відповідачкою перешкод у вивезенні будівельного сміття із земельної ділянки.
Окрім того, позивач не є власником будинку та/або земельної ділянки за вказаною адресою, тому, за встановлених обставин справи та недоведеності заявлених позовних вимог, правових підстав для висновку про порушення його права власності чи користування – немає. 
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про безпідставність заявлених позивачем позовних вимог і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 липня 2024 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 27 грудня 2024 року.

Головуючий                                          С.М. Бойко

Судді:                                                  С.М. Копняк

                                А.В. Ніткевич