УХВАЛА 
30 січня 2025 року
м. Київ
справа № 201/8293/23 
провадження № 61-977ск25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ліфлянчик Станіслав Ігорович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2025 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2023 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якомупросила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісяця,
до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня
2024 року, позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19 липня 2023 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення в частині стягнення аліментів за місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн.
Із вказаним рішенням суду не погодилась позивачка та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Крім того просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ліфлянчик С. І. залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 
від 11 червня 2024 року залишено без змін.
21 січня 2025 року через підсистему Електронний суд представник
ОСОБА_1 - адвокат Ліфлянчик С. І. подав касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 січня 2025 року, яку просить скасувати в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.  
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є зокрема справи про стягнення аліментів, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Отже, справа № 201/8293/23 є малозначною в силу закону, а її належність до категорії малозначних, з огляду на імперативні приписи пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України, для учасників справи була передбачуваною.
Оскільки справа № 201/8293/23 належить до категорії малозначних, ухвалені у ній судові рішення можуть бути оскаржені виключно за наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Заявниця посилається на наявність випадків, передбачених підпунктами 
а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, вважаючи, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а, крім того, справа має для ОСОБА_1 виняткове значення.
Колегією суддів не встановлено фундаментального значення розглядуваної справи для формування єдиної правозастосовчої практики.
Заявницею не обґрунтовано в чому полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування норм права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів подібних правовідносин.
Заявницею не доведено, а колегією суддів не встановлено виняткового значення розглядуваної справи для особи, яка подає скаргу. 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги, зокрема, категорію справи, предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, а наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ліфлянчик Станіслав Ігорович, на постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 06 січня 2025 року у цивільній справі № 201/8293/23.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников