КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №372/3972/22                                             Головуючий у 1 інстанції: Тиханський О.Б.
Провадження №22-ц/824/1038/2025                     Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
19 лютого 2025 року                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Гаращенка Д.Р.
суддів                                              Олійника В.І., Сушко Л.П.,
при секретарі                                          Ганжалі С.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмаксервіс» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2024 року про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмакссервіс» про розірвання договору та стягнення грошових  коштів,-
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28.03.2024 у задоволені  позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмаксервіс» про розірвання договору та стягнення грошових коштів, було відмовлено.
 
Директор ТОВ «Будмаксервіс» Поліщук М.М. подав до суду першої інстанції заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив на підставі ч.8 ст.141 ЦПК України, стягнути з позивача на користь відповідача грошові кошти у сумі 80 000 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Обґрунтовуючи заяву зазначив, що під час судового розгляду не вирішено питання про розподіл судових витрат, а тому відповідачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду подано заяву про стягнення понесених судових витрат, просив заяву задовольнити.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2024 року було відмовлено в ухваленні додаткового рішення. 
 
Суд зазначив, що відповідач не надав будь-яких доказів, що підтверджують факт оплати послуг адвоката Поліщук Р.М., таких як: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо, а отже фактично не підтвердив факт оплати коштів, тобто факт понесення ними судових витрат.
Таким чином, у випадку надання таких доказів лише суду, без направлення їх іншим учасникам справи, такі докази не можуть бути взяті до уваги судом в силу прямої заборони, закріпленої в ст. 83 ЦПК України.
Суд першої інстанції вказав, що відповідач не надав достатні докази на підтвердження оплати юридичних послуг, не підтверджено факт здійснення оплати витрат на правничу допомогу, немає підстав для компенсації грошових коштів.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 7 травня 2024 року директор ТОВ «Будмакссервіс» подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2023 року та ухвалити нове додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Будмакссервіс» судові витрати на правничу допомогу адвоката на загальну суму 80 000,00 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, вважає її незаконною та безпідставною, ухваленою з порушенням норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 137, 141 ЦПК України.
Вказує, що на підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідач надав договір про надання правової допомоги № 230 від 01.03.2023 року, додаток  №1 «Гонорар. Умови та порядок розрахунків» до договору про надання правової допомоги № 230 від 01.03.2023 року з переліком та вартістю послуг, які надаються за договором та акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1  до договору про надання правої допомоги № 230 від 01.03.2023 року, у якому зазначено загальну вартість витрат та склад таких витрат.
При цьому, відповідно до п. 2 Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги сума винагороди становить 80 000,00 грн, що сплачується  клієнтом адвокату не пізніше 01.12.2024 року.
Крім того, вказує на правову позицію Касаційного цивільного суду Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.04.2024 року у справі №186/2474/13-ц.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
 
В судовому засіданні представник апелянта Поліщук Р.М., підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просив її задовольнити. Ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.
 
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції  без змін.
 
Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Право на професійну правничу допомогу гарантоване ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 та від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги на дії державного виконавця, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника (ч.1 ст. 452 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що до заяви про винесення додаткового рішення директором ТОВ «Будмакссервіс» долучено: копію додатку № 1 «Гонорар. Умови та порядок розрахунків» до договору про надання правової допомоги № 230 від 01.03.2023 року, копію ату виконаних робіт (наданих послуг) № 1 до договору про надання правової допомоги № 230 від 01.03.2023 року та докази надсилання копії заяви позивачу.
Інших доказів на підтвердження понесених витрат заявник не додає, що підтверджується копією заяви про винесення додаткового рішення та описом вкладення у цінний лист.
Згідно з п.п. 2.2.3 Договору про надання правничої допомоги, клієнт зобов`язаний оплачувати витрати, необхідні для виконання його доручень, а також винагороду (гонорар) за надання правової допомоги у порядку та строки обумовлені сторонами в договорі. Перелік послуг, їх вартість, порядок розрахунків, сум та інші аспекти виконання Договору визначаються Додатком № 1 «Гонорар. Умови та порядок розрахунків» до Договору.
Відповідно до п.п. 2.2.3 Договору про надання правничої допомоги Клієнт зобов`язаний оплачувати витрати, необхідні для виконання його доручень, а також винагороду (гонорар) за надання правової допомоги у порядку та строки обумовлені сторонами в договорі.
Відповідно до п. 4.2 Договору про надання правничої допомоги Клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар). Розмір винагороди Адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються сторонами в додатках до цього договору.
Відповідно до п. 2 Додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги сума винагороди становить 80000,00 грн., що сплачується клієнтом Адвокату не пізніше 01.12.2024 року.
Проте, замовлення про надання послуг з представництва від 01.03.2023 року інформації про те, що замовником були фактично здійснені будь-які платежі на користь Виконавця, або про те, що такі платежі будуть здійснені в майбутньому в певні строки. Не містять такої інформації і акт приймання-передачі наданих послуг.
Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які необхідні для компенсації витрат на правничу допомогу: «На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги,(договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку(квитанція до прибуткового касового ордера,платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення.
Повно і правильно встановивши обставини та застосувавши при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ТОВ «Будмакссервіс» про ухвалення додаткового рішення.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Щодо хибності застосування судом першої інстанції положень ст. 141 ЦПК України, то вони на переконання колегії суддів є безпідставними, оскільки засновані на неправильному та вільному тлумаченні законодавства на свою користь і незгоди з ухваленим судовим рішенням.
Інші доводи також спростовуються змістом правильно застосованих судом норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмакссервіс» залишити без задоволення.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
 
Повний текст постанови складено 05 березня 2025 року.
 
Суддя                                                                                                  Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                                   Л.П. Сушко
 
В.І. Олійник