Справа № 308/17601/24

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2025                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/951/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката Біловара Б. Ю. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2024. 
Цією постановою:
        ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 01 (один) рік.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
       З протоколу про адміністративне правопорушення серії  ЕПР1 № 154439 від 19.10.2024 та постанови судді від 28.11.2024 вбачається, що 19.10.2024 приблизно о 20 год 33 хв на автодорозі М-06 сполученням Київ – Чоп, 810 км, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Actors 1845», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку в КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегово» Закарпатської обласної ради за адресою м. Берегове, вул. Мужайська, 41. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       В апеляційній скарзі захисник-адвокат Біловар Б. Ю. просить постанову судді від 28.11.2024 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що судом винесено постанову без належного з`ясування фактичних обставин справи,  внаслідок чого прийнято незаконне рішення. Судом безпідставно не взято до уваги клопотання сторони захисту про призначення судово-медичної токсикологічної експертизи. Разом з тим, посилається на те, що працівниками поліції належним чином не зафіксовано порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, яке стало підставою для його зупинки. При цьому, в протоколі не зазначено ознак наркотичного сп`яніння, які нібито були наявними у ОСОБА_2 . Працівники поліції безпідставно направили ОСОБА_2 на огляд, оскільки жодних ознак наркотичного сп`яніння під час зупинки в останнього не було. Крім того, поліцейський після зупинки ОСОБА_2 належним чином не 

-2-

представився та не пред`явив своє службове посвідчення, а також не повідомив ОСОБА_2 про те, що ведеться відеозапис, який у свою чергу не є безперервним, а отже не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі. 
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Біловар Б. Ю., на розгляд справи не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, відомостей про поважність причин неявки не надали. Захисник повідомлений за допомогою смс-повідомлення, а ОСОБА_2 – поштовим зв`язком, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 та його захисника-адвоката Біловара Б. Ю., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість 

-3-

реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція № 1452/735), ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є:  наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота);  звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло;  сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови;  почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби).
Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП  відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 19.10.2024 приблизно о 20 год 33 хв на автодорозі М-06 сполученням Київ – Чоп, 810 км, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz Actors 1845», д.н.з. НОМЕР_1 , у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується проведеним у встановленому законодавством порядку в медичному закладі КНП «Лікарня Святого Мартина» оглядом на визначення стану наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Незважаючи на заперечення захисником вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 154439 від 19.10.2024, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП як щодо змісту, так і щодо форми; направленням ОСОБА_2 на огляд з метою визначення стану сп`яніння; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.10.2024 за № 481, з якого вбачається, що ОСОБА_2 перебував у стані наркотичного сп`яніння; рапортом поліцейського СРПП ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Мусійовського Є. В.; відеозаписом з бодікамер поліцейських. 

-4-

Оцінка доказів, відповідно до  ст. 252 КУпАП здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що поліцейський СРПП ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_2 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих їй повноважень, протокол ним складено згідно з вимогами «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України і МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.
Крім того, огляд водія ОСОБА_2 , за його згоди, проводився лікарем ОСОБА_3 , яка будучи кваліфікованим фахівцем, встановила факт перебування ОСОБА_2 у стані наркотичного сп`яніння та склала про це відповідний висновок.
Також апеляційний суд звертає увагу, що процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду, визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).
Згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Згідно з пунктами 7 та 8 розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.
Слід звернути також увагу, що діагноз лікаря, який вноситься до акта медичного огляду і на підставі якого в подальшому лікарем видається висновок, ставиться лікарем не тільки на підставі результатів тестування, а він звертає увагу на клінічну картину, тобто на те, як водій себе поводить і на наявність ознак наркотичного сп`яніння: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, почервоніння очей, сповільненість або навпаки підвищена жвавість, нечіткість при виконанні координаторних проб, ступінь порушення реакції та інші ознаки, які вказують на можливий стан сп`яніння.
Клінічні дані в поєднанні із результатом експрестесту дають можливість визначити, чи знаходиться людина під дією наркотичних речовин.
Матеріали справи не містять жодних доказів того, що після проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_2 висловлював свою незгоду з результатами такого огляду. Між тим, висновок лікаря підписаний ОСОБА_2 без жодних зауважень. 

-5-

Огляд ОСОБА_2 на стан наркотичного сп`яніння проводився лікарем у закладі охорони здоров`я та жодних порушень порядку проведення такого огляду не виявлено.
Відповідно до пункту 14 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103, висновок лікаря може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку.
Між тим, ОСОБА_2 та його захисником не надано доказів оскарження ними висновку КНП «Лікарня Святого Мартина» від 19.10.2024 за № 481 щодо результатів огляду ОСОБА_2 на стан наркотичного сп`яніння.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у закладі охорони здоров`я ОСОБА_2 вказував на те, що напередодні вживав наркотичні речовини.
Тому, апеляційним судом не встановлено обставин, які б піддавали сумніву результати огляду ОСОБА_2 на стан наркотичного сп`яніння.
       Таким чином, досліджені під час розгляду справи докази, повністю узгоджуються між собою та є такими, що повністю спростовують доводи сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззаперечну винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
З огляду на наведене, апеляційний суд констатує, що не призначення судом першої інстанції у справі токсикологічної експертизи біологічного середовища, відібраного під час проведення огляду на стан сп`яніння у ОСОБА_2 , не впливає на доведеність вини останнього та не спростовує правильність даних, встановлених у медичному висновку № 481 від 19.10.2024, яким встановлено факт перебування ОСОБА_2 , у стані наркотичного сп`яніння, оскільки висновок експертизи є лише одним із доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, який не є обов`язковим для урахування та не має наперед встановленої доказової сили, а оцінюється нарівні з іншими доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
       При розгляді результатів тестування сечі на вміст будь-яких наркотичних речовин, у разі отримання попередніх позитивних результатів, необхідно керуватись клінічною картиною медичного огляду, тому підстав для сумніву в достовірності проведеного тесту в суду немає. Діагноз лікаря, який вноситься до акту медичного огляду і на підставі якого в подальшому лікарем видається висновок, ставиться лікарем не тільки на підставі результатів тестування, а він звертає увагу на клінічну картину, тобто на те, як водій себе поводить і на наявність ознак наркотичного сп`яніння: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, почервоніння очей, сповільненість або навпаки підвищена жвавість, нечіткість при виконанні координаторних проб, ступінь порушення реакції та 

-6-

інші ознаки, які вказують на можливий стан сп`яніння. Клінічні дані в поєднанні із результатом тесту дають можливість визначити, чи знаходиться людина під дією наркотичних речовин.
       Як вбачається з відеозапису, лікар встановила зовнішній вигляд водія, оцінила поведінку, стан свідомості, орієнтування на місці, у часі та власній особистості мовну здатність, вегетативно-судинні реакції, дихання, пульс, артеріальний тиск, зіниці, ністагм при погляді вбік, рухову сферу, міміку, ходу, точні рухи, тремтіння пальців рук. З метою уточнення наявних речовин впливу, було досліджено біологічне середовище (сеча) водія ОСОБА_2 , в результаті чого було виявлено наявність у сечі ОСОБА_2 амфетаміну та метамфетаміну.
       При цьому звертається увага на те, що заключний діагноз про перебування ОСОБА_2 , у стані наркотичного сп`яніння, був встановлений лікарем після оцінки всіх клінічних та лабораторних даних, при цьому позитивна проба на сп`яніння будь-якого походження, яку було виявлено із використанням технічних засобів, експрес-тестів або інших методів, є підтвердженням знаходження особи у стані сп`яніння, а протокол про адміністративне правопорушення - підставою для притягнення її до відповідальності згідно з чинним законодавством, у тому числі водіїв за керування транспортними засобами у стані сп`яніння.
       У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість вищевказаного лікаря у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що лікар КНП «Закарпатський обласний центр психічного здоров`я та медицини залежності» Закарпатської обласної ради ОСОБА_3 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла виключно у межах наданих їй повноважень.
       На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов до переконання, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 19.10.2024 за № 481, є належним та допустимим доказом по справі, у зв`язку з чим, в сукупності з іншими дослідженими по справі доказами, вважає за необхідне покласти в основу свого рішення, як такий, що дійсно підтверджує перебування ОСОБА_2 , у стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом.
Доводи апеляційної скарги про те, що працівниками поліції належним чином не зафіксовано порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України, яке стало підставою для його зупинки, апеляційний суд визнає безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що дії працівників поліції щодо факту, за твердження сторони захисту, незаконності зупинки ОСОБА_2 , не є предметом розгляду в справі щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом не заперечується, а з відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_2 після зупинки транспортного засобу перебував за кермом автомобіля і не вказував, що транспортним засобом керувала інша особа. 
Твердження сторони захисту про те, що у протоколі не зазначено ознак наркотичного сп`яніння, які нібито були наявними в ОСОБА_2 , не спростовують факту керування ним транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не знаходять свого підтвердження і доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції були упередженими при направленні ОСОБА_2 на огляд з метою визначення стану наркотичного сп`яніння, оскільки жодних ознак наркотичного 
-7-

сп`яніння під час зупинки в останнього не було. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що з відеозапису не вбачається, що поліцейськими вчинялись такі дії щодо ОСОБА_2 , які б свідчили про їхню упередженість. Разом з тим, захисником не надано відомостей про те, що ОСОБА_2 оскаржував дії поліцейських. 
Із урахуванням наведеного, як такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що після зупинки ОСОБА_2 поліцейський належним чином не представився та не пред`явив своє службове посвідчення, а також не повідомив ОСОБА_2 про те, що ведеться відеозапис. При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_2 ставив працівникам поліції вимогу про пред`явлення йому службових посвідчень, а технічні засоби відео фіксації закріплені на форменному одязі поліцейський у видному для осіб місці. 
       Доводи захисника про те, що відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції, який наявний в матеріалах справи не є безперервним та складається із фрагментів, а тому не є належним та допустимим доказом по справі, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне. 
       Згідно пунктів 4, 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Розділом ІІІ вищевказаної Інструкції передбачено порядок застосування відеореєстраторів, встановлених на службових транспортних засобах, а саме: відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія; включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки.
Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними на окремі файли, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не є підставою для закриття провадження по справі, оскільки цим відеозаписом чітко підтверджено, що після зупинки ОСОБА_2  іпід час спілкування працівники поліції виявили в нього ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували йому пройти відповідний огляд у медичному закладі, на що він погодився та не заперечив факту вживання напередодні наркотичних засобів. Отже, підстав піддавати сумніву зміст даного відеозапису немає, а тому такі твердження сторони захисту апеляційний суд відхиляє як необгрунтовані та безпідставні. 

-8-

У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, оскільки такі відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, згідно якого включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних із виникненням у поліцейського особистого приватного становища. Між тим, на відеозаписі відображено повну хронологію події, яка мала місце.
Частина 2 статті 30 Закону України «Про національну поліцію» визначає, що поліцейські можуть застосовувати превентивні заходи, до яких відповідно до ст. 31 цього Закону віднесено застосування засобів відеозапису.
Відеозапис віднесений ч. 1 ст. 251 КУпАП до джерел доказів. Таким чином, поліцейські, здійснюючи відеофіксацію правопорушення, діяли відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про національну поліцію» та положень КУпАП.
Посилання в апеляційній скарзі на недопустимість відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, як на неналежний доказ у зв`язку з тим, що вказаний запис є неповним, визнаються необґрунтованими, оскільки усі необхідні факти, які мають важливе значення при розгляді даної справи та з якими законодавство пов`язує настання відповідальності за вчинене правопорушення, чітко зафіксовані нагрудними камерами поліцейських та використані як доказ вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, яке ставиться йому за провину.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до приписів ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, який оцінюється у сукупності з іншими доказами по справі, а обставини, що містяться на вказаному відеозаписі, повністю узгоджуються зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 154439 від 19.10.2024, так і у долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в належності та допустимості відеозапису.
Всупереч доводам сторони захисту, апеляційний суд вважає даний відеозапис належним та допустимим доказом у справі. 
На будь-які інші доводи, які б спростовували факт доведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не вказується.
Наведене вище дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_2 від відповідальності за вчинене ним правопорушення. 
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Також, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.

-9-

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і уважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_2 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Біловара Б. Ю. задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Біловара Б. Ю. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.11.2024 щодо ОСОБА_4 ,- без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя