КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 січня 2025 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 755/5871/24
номер провадження №22-ц/824/2902/2025
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду 
цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3
на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року /суддя Колесник О.М./
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 124 327,54 грн. та 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Рішенням  Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 124 327,54 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди, 1 543,27 грн. судового збору та 12 000 грн. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього стягнути 147 870,81 грн. В задоволені решти вимог - відмовлено. /а.с. 115-119/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги частково, стягнувши 38 590, 80 грн.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, внаслідок того, що відповідач не брав участі у справі він був позбавлений надати альтернативний звіт щодо вартості матеріального збитку. Наданий позивачем Звіт не можна вважати належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом, враховуючи той факт, що він виконаний із рядом грубих порушень. Вказував, що шкоду заподіяно 18.10.2023 року, проте зі змісту наданої ремонтної калькуляції, що є невід`ємною частиною Звіту №2945 від 25.10.2023 року, слідує, що оцінку проведено за цінами станом на 25.10.2023 року. Оцінювач вручну ввів вартість деталей без посилання на джерела такої інформації. Просив суд долучити до матеріалів справи в якості доказів копію Звіту про визначення вартості матеріального збитку №2300393655 від 27.10.2023 року, зобов`язуючу пропозицію щодо вартості залишків, розрахунку суми матеріального збитку та страхового акту №2300393655 від 08.11.2023 року. Окремо вказував, що звертаючись до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження її розміру, доказів, що підтверджували її наявність. Відтак, вимога про стягнення моральної шкоди не може підлягати задоволенню. Щодо витрат на правову допомогу, зазначав, що договір про надання правової допомоги не містить вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи та розмір та/або порядок обчислення адвокатського гонорару
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог апеляційної скарги. Вказував, що апелянтом не наведено жодних доводів чи аргументів щодо недопустимості та неналежності вказаного звіту, чи щодо допущених оцінювачем помилок або порушень під час його складання, які безпосередньо вплинули на зроблені висновки. В той же час, апелянтом на підтвердження вартості транспортного засобу позивача у пошкодженому стані надано копію роздруківки із сайту «AUTOonline», з назвою «Зобов`язуюча пропозиція. Визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані)», за якою нібито найвища пропозиція становить 305000,00 грн. При цьому, такий документ не містить ні опису стану транспортного засобу, ні відомостей про дату його випуску, ні відомостей про продавця та покупця. Крім того, позивачу не було відомо про наявність такої пропозиції, оскільки ні представники страхової компанії, ні інші особи не повідомляли про це позивача. Розмір відшкодування повинен бути визначений саме звітом (актом) про оцінку майна, або висновком експерта, який повинен відповідати відповідним положенням законодавства. Позивачем доведено, що внаслідок таких дій відповідача належний йому автомобіль було фактично знищено (оскільки його ремонт економічно недоцільний), через що він не міг користуватися своїм автомобілем за призначенням та був порушений його нормальний спосіб життя. При цьому, відповідач відмовився в добровільному порядку відшкодовувати шкоду. Тому, судом першої інстанції, у відповідності до ст. 23, ст. 1167 Цивільного кодексу України, правильно вирішено питання про часткове задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу було надано до суду договір про правову допомогу укладений із адвокатом, квитанцію, а також, в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідний акт про надану правову допомогу, який містить зазначення наданої правової допомоги та власне розрахунок її вартості, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині також висновків суду не спростовують.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 18 жовтня 2023 року близько 11 години ОСОБА_1 керуючи автомобілем «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Р. Родзіня, біля зупинки міської електрички «Лівий берег» у м. Києві, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП.
Згідно звіту №2945 про оцінку автомобіля «Рено» від 25 жовтня 2023 року, матеріальний збиток завданий власникові автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 501 133, 50 грн., який визначений у вигляді ринкової вартості автомобіля до ДТП, оскільки його відновлення є економічно недоцільним.
Згідно звіту №2945/2 про оцінку автомобіля «Рено» від 25 жовтня 2023 року, ринкова вартість автомобіля «Рено», д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП становить 216 805, 96 грн.
Розмір майнової шкоди завданої позивачу, відповідно до ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 284 327,54 грн. (501 133,50 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 216 805,96 грн.(ринкова вартість автомобіля після ДТП)).
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як власника автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна».
Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування та страховиком була виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 160 000 грн.
Таким чином, різниця між фактичним розміром матеріальної шкоди та страховою виплатою, яка була виплачена позивачу становить 124 327,54 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України про те, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Враховуючи наведене та те, що вина водія ОСОБА_1  за заподіяну шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки доведена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року, а його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», яке виконало свої зобов`язання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром матеріальної шкоди і страховою виплатою у розмірі 124 327,54 грн., підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги щодо позбавлення можливості надати альтернативний звіт щодо вартості матеріального збитку та прийняття в апеляційній інстанції до уваги долученого в якості доказів копію Звіту про визначення вартості матеріального збитку №2300393655 від 27.10.2023 року, зобов`язуючої пропозиції щодо вартості залишків, розрахунку суму матеріального збитку та страхового акту №2300393655 від 08.11.2023 року, апеляційним судом відхиляється з огляду на таке.
ОСОБА_1 про розгляд справи судом першої інстанції повідомлений належним чином, отримав судову повістку 30.05.2024 р. /а.с.113/
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апелянтом причин, що об`єктивно не залежали від нього, для подання нових доказів до суду апеляційної інстанції, не вказано, у зв`язку з чим відсутні підстави для прийняття нових доказів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі.
Крім того, висновки наданого апелянтом Звіту про оцінку №2300393655 від 27.10.2023 р. про розмір вартості завданого матеріального збитку є близькими до висновків викладених у Звіті про оцінку №2945 від 25.10.2023 р., який надано позивачем. Так, у звіті складеному на замовлення страхової компанії вартість матеріального збитку завданого позивачу визначено у вигляді ринкової вартості транспортного засобу до ДТП у сумі 503 590, 80 грн., а у звіті складеному на замовлення позивача вартість матеріального збитку складає 501 133,50 грн., яка також визначена у вигляді ринкової вартості транспортного засобу до ДТП. Водночас, у Звіті, наданому апелянтом, залишки автомобіля не оцінювались.
На підтвердження розміру завданої шкоди, розрахованої в порядку ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем надано Звіт про оцінку №2945 від 25.10.2023 р., яким визначено вартість матеріального збитку у вигляді ринкової вартості транспортного засобу до ДТП (501 133,50 грн.) та Звіт про оцінку №2945/2 від 25.10.2023 р. яким визначено ринкову вартість транспортного засобу після ДТП (216 805,96 грн.). 
Вказані звіти є письмовими документами у відповідності до ст. 95 ЦПК України.
Судом першої інстанції було вірно встановлено, що зазначені звіти про оцінку є належними доказами на підтвердження завданих позивачу збитків.
 Так, вказані Звіти складені відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика) та Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Оцінювач несе відповідальність встановлену законом за складання неправдивого звіту. 
Відповідачем не доведено належним чином, що оцінювачем зроблено помилкові висновки щодо розміру завданої шкоди. Лише самі посилання на порушення оцінювачем вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» без їх конкретизації, не можуть слугувати предметом оцінки суду апеляційної інстанції.
Таким чином, наведений апелянтом розрахунок розміру збитку не підтверджено належними доказами, та в силу ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України ним не спростовано визначений позивачем розмір шкоди у встановленому порядку, а тому, рішення суду першої інстанції про стягнення матеріальної шкоди є законним та обґрунтованим.
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції також вірно керувався нормами ст. 23 ЦК України, про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції враховував характер та тривалість страждань позивача та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості обґрунтовано вважав суму 30 000 грн. значно завищеною, а тому відповідно дана позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 10 000 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності понесеної моральної шкоди та її розміру, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки позивачем доведено протиправність поведінки відповідача, що спричинило пошкодження майна позивача, що, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем доведено, що внаслідок таких дій відповідача належний йому автомобіль було фактично знищено (оскільки його ремонт економічно недоцільний), через що він не міг користуватися своїм автомобілем за призначенням, отже був порушений його повсякденний уклад життя. Відповідач у добровільному порядку шкоду не відшкодував. Тому, судом першої інстанції, у відповідності до ст. 23, ст. 1167 Цивільного кодексу України, правильно вирішено питання про часткове задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність стягнення витрат на правову допомогу та не підтвердження таких витрат належними доказами, зокрема не надання відповідного розрахунку з переліком наданих послуг, їх суд апеляційної інстанції також відхиляє.
Позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу було надано до суду договір про правову допомогу укладений із адвокатом, квитанцію, а також, в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідний акт про надану правову допомогу, який містить зазначення наданої правової допомоги та розрахунок її вартості. /а.с.129/
Тому, судом першої інстанції правильно вирішено питання про розподіл судових витрат.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року - залишити без задоволення.  
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2024 року  - залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: