ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 р. 	Справа № 440/2071/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.03.2024, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 28.03.24  по справі № 440/2071/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області                       
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області   (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій  області, апелянт), в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №163850003260 від 29.11.2023 року про відмову в призначенні йому пенсії за віком;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області призначити йому пенсію за віком, зарахувавши до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи в колгоспі «Радянська Армія» з 01.01.1984 по 31.12.1987, з 01.06.1990 по 05.05.2000, період роботи в колгоспі імені Чапаєва з 01.01.1978 по 30.04.1980.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.03.2024 позовну заяву задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №163850003260 від 29.11.2023  про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. 
Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 листопада 2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення по суті заяви з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що  позивачу обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу, який на дату звернення із заявою про призначення пенсії склав 08 років 07 місяців 20 днів, а відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  з 01 січня 2023 по 31 грудня 2023 страховий стаж мав складати 20-30 років.
До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи у колгоспі  «Радянська Армія»  згідно з трудовою книжкою від 28.08.1989 серії НОМЕР_1 : - з 01.01.1984 по 31.12.1987, з 01.06.1990 по 05.05.2000, оскільки записи про трудову участь у колгоспі не містять підстав із зазначенням номеру та дати документа. Відповідно до архівної довідки від 03.12.2020 № Р01-09/401, по батькові позивача зазначено скорочено, тому період роботи за 1984-1988 рр. не зараховано.  Запис про період роботи позивача у колгоспі імені Чкалова за 1978-1980 відсутній за даними  трудової книжки позивача, що виключає можливість його зарахування до страхового стажу. Архівна довідка від 18.12.2020 № Р-01-09/433, не містить належного ПІБ позивача (по батькові позивача зазначено скорочено). Відтак  ГУ ПФУ в Донецькій області діяло правомірно  на підставі чинного законодавства, тому підстави для визнання протиправним  та скасування рішення від 29.11.2023 № 163850003260 відсутні.
Позивач  правом на подання відзиву не скористався.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
24 листопада 2023 року позивач звернувся до Сектору призначення та перерахунку пенсій № 5 м. Кобеляки Полтавського району Полтавської області з заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV ( далі- Закон №1058-ІV). На час звернення із заявою позивач досяг 63 років.
Вказана заява позивача, відповідно до принципу екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань, була розглянута ГУ ПФУ в Донецькій області.
29.11.2023 рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області №163850003260 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У рішенні зазначено, що необхідний для призначення пенсії страховий стаж, визначений статтею 26 Закону №1058-ІV,становить 20-30 років, а обчислений відповідачем страховий стаж позивача складає 8 років 1 місяць 20 днів.
При цьому ГУ ПФУ в Донецькій області  зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано згідно  з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 28.08.1989 періоди його роботи у колгоспі «Радянська армія» з 01.01.1984 по 31.12.1987, з 01.06.1990 по 05.05.2000, оскільки записи про трудову участь у колгоспі не містять підстав із зазначенням номеру та дати документа. Період роботи за 1984-1988 рр. не зараховано згідно з архівною довідкою від 03.12.2020 № Р01-09/401,оскільки  по батькові позивача зазначено скорочено. Не зараховано  період роботи позивача у колгоспі імені Чкалова за 1978-1980 рр. згідно з архівною довідкою від 18.12.2020 № Р-01-09/433, оскільки по батькові позивача зазначено скорочено, цей період відсутній у наданій трудовій книжці.
Вважаючи протиправним рішення  ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.11.2023 про відмову у призначенні йому пенсії за віком, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії №163850003260 від 29.11.2023, яке підлягає скасуванню.
Суд зазначив , що зі змісту наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серія НОМЕР_1 від 28.08.1989  встановлено, що у спірні періоди позивач працював в колгоспі «Радянська Армія» з 01.01.1984 по 31.12.1987, з 01.06.1990 по 05.05.2000. 
Згідно з архівною довідкою № Р-01-09/433 від 18.12.2020 районного трудового архіву Кобеляцької районної ради Полтавської області у відомостях про нарахування заробітної плати колгоспу ім. Чкалова значиться  позивач ОСОБА_1 за  1978, 1979, 1980 роки  та є такі відомості про відпрацьовані вихододні.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист в частині  призначення пенсії за віком. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування  відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі  статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон № 1058-IV).
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За приписами ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до ч.2 ст.26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема,  з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.
Згідно з  ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від  05.11.1991 № 1788-ХІІ ( далі - Закону № 1788-ХІІ)  передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Так, ст.62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом  3 Порядку № 637 , за  відсутності  трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні  необхідні  записи  або  містяться неправильні чи    неточні   записи   про   періоди   роботи,  для підтвердження  стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року за № 310 ( далі - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство у колгоспі : прийняття в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Зі змісту наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1  від 28.08.1989  колегією суддів встановлено, що 15.08.1981 ОСОБА_1 був прийнятий у члени колгоспу «Радянська Армія» шофером  згідно з наказом № 8 від 15.08.1981 (запис №5).  01.03.1993 колгосп «Радянська Армія» перейменовано  на КСП «ВОРСКЛА» згідно з наказом № 2 від 27.02.1993. За записом № 6 трудової книжки,   ОСОБА_1 вибув із КСП «ВОРСКЛА» у зв`язку з його ліквідацією ст.40 п.1 КЗпП України (наказ № 6  від 05.05.2000).
Згідно з архівною довідкою районного трудового архіву Кобеляцької районної ради Полтавської області  від 03.12.2020 №Р-01-09/401, у відомостях нарахування заробітної плати  колгоспникам колгоспу «Радянська армія» Кобеляцького району Полтавської області  значиться    ОСОБА_1 * за 1984,1985 роки, ОСОБА_2 Вас.* за 1986 рік, ОСОБА_1 .* за 1987,1988 роки та є відомості про відпрацьовані  вихододні та заробітку плату.
Колегією суддів встановлено, що на підставі направлення від 07.05.2021 №1441/КПР, виданого ГУ ПФУ в Полтавській області  провідним спеціалістом відділу контрольно-перевірочної роботи  №2 управління контрольно-перевірочної роботи ГУ ПФУ в Полтавській області було проведено  позапланову перевірку Трудового архіву Кобеляцької міської ради  з питань обґрунтованості та достовірності  архівної довідки гр. ОСОБА_1 від 03.12.2020 №Р-01-09/401 за період з 01.01.1984 по 31.12.1988, який працював у колгоспі «Радянська армія» Кобеляцького району Полтавської області. За результатами цієї перевірки було складено Акт №1065  перевірки довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 07.05.2021. Перевіркою встановлено, що дані, викладені  в довідці, відповідають даним відомостей нарахування заробітної плати. Крім того, «по батькові» громадянина дійсно записано скорочено : «В.»- за 1984,1985 року, «Вас.» - за 1986 рік та «Васил.» - за 1987,1988 роки, як і зазначено в даних довідках.    
За  архівною довідкою районного трудового архіву Кобеляцької районної ради Полтавської області  від 18.12.2020 №Р-01-09/433, у відомостях нарахування заробітної плати  колгоспу ім.Чкалова  Кобеляцького району Полтавської області  значиться    ОСОБА_1 * за 1978,1979,1980 роки та є такі відомості  про відпрацьовані вихододні.
Відповідно до спірного рішення пенсійного органу №163850003260 від 29.11.2023 до загального страхового стажу позивача не зараховано згідно з трудовою книжкою періоди роботи у колгоспі «Радянська армія» з 01.01.1984 по 31.12.1987, з 01.06.1990 по 05.05.2000, оскільки записи у трудовій книжці  про трудову участь позивача  у колгоспі не містять підстав із зазначенням номеру та дати документа. Період роботи за 1984-1988 рр. не зараховано згідно з архівною довідкою від 03.12.2020 №Р-01-09/401 , оскільки по батькові позивача зазначено скорочено. Період роботи позивача у колгоспі імені Чкалова не зараховано до  страхового стажу позивача, оскільки  його по батькові в архівні довідці від 18.12.2020 №Р-01-09/433 зазначено скорочено, а в трудовій  книжці цей період відсутній.
Згідно з  пунктом 13 Основних Положень відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі  трудових книжок  покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу  несе  спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а у передбачених законом випадках – іншу відповідальність. 
Отже, відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця. 
Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи,  яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права, а відтак  недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові  від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду у постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 607/7638/17, від 30.09.2021 у справі №300/860/17
Крім того, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, позивач не може нести відповідальність за правильність оформлення трудової книжки роботодавцем та на нього не можуть бути покладені негативні наслідки недотримання роботодавцем вимог щодо правильності заповнення трудової книжки та виправлення помилок у ній.
Відповідач не надав суду  належних доказів, які б свідчили про те, що позивач не має права на зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи, оскільки недоліки  в трудовій книжці останнього, ще не є підставою вважати, що  в цей період він не працював.
За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що надана позивачем разом із заявою про призначення пенсії копія трудової книжки у достатній мірі підтверджує періоди його трудової діяльності в колгоспі «Радянська Армія»: з 01.01.1984 по 31.12.1987 та з 01.06.1990 по 05.05.2000, що мали бути зараховані відповідачем до його страхового стажу для призначення пенсії за віком.
Надання позивачем  архівної довідки  від 18.12.2020 №Р-01-09/433 для підтвердження страхового стажу за період з 01.01.1978 по 30.04.1980  через відсутність цих записів у трудовій книжці позивача повністю узгоджується з положеннями  пункту  3 Порядку № 637.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи  у колгоспі «Радянська Армія» з 01.01.1984 по 31.12.1987 та у колгоспі імені Чкалова з 01.01.1978 по 30.04.1980  через  те, що по батькові позивача зазначено скорочено в архівних довідках від 03.12.2020 №Р-01-09/401  та від 18.12.2020 № Р-01-09/433 колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з архівною довідкою від 03.12.2020 №Р-01-09/401 прізвище, ім`я та по батькові позивача  зазначено наступним чином: « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », « ОСОБА_1 », а  згідно з  довідкою  від 18.12.2020 № Р-01-09/433: « ОСОБА_1 ».
Відповідно до наявної в матеріалах  справи копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 26.06.1997 Кобеляцьким РВ УМВС України в Полтавській області, прізвище, ім`я, по батькові позивача зазначено :   ОСОБА_1 .
Оцінюючи існуючу невідповідність написання даних позивача в архівних довідках та паспортних даних, колегія суддів вважає, що вказані довідки видані саме   ОСОБА_1 та вважає надмірним формалізмом не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача  з тих підстав, що в ній зазначено скорочено його по батькові.
Отже, незважаючи на те, що по батькові позивача у вказаних довідках вказано скорочено, відсутні достатні підстави вважати, що вони не відповідають паспортним даним позивача, а тим паче дійти висновку про те, що архівні довідки видано не стосовно позивача.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та перерахунку пенсії.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішення відповідача  від 29.11.2023 № 163850003260 про відмову у призначенні  позивачу пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню із зобов`язанням відповідача  повторно розглянути заяву   ОСОБА_1  про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено правомірність його рішення щодо відмови позивачу у призначенні  пенсії за віком.     
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з  рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року  по справі № 440/2071/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін    О.В. Присяжнюк