ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/441/25 Справа № 237/962/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ліпчанський С. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 237/962/21 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Брага Іван Давидович до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє Васильчук Галина Василівна про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Ліпчанського С.М., -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду позов про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в обґрунтування вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 3,8329 га, розташованої на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1423382500:04:000:2919, та земельної ділянки загальною площею 3,31 га, розташованої на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери: 1423382500:04:000:2923, 1423382500:04:000:2924, 1423382500:04:000:2925, 1423382500:04:000:2926.
ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповідав все своє майно позивачу ОСОБА_1 . Діти померлого, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , з батьком не проживали на момент його смерті.
Після смерті ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але у зв`язку з тим, що не знайшов одразу оригіналів правовстановлюючих документів відкликав подану нотаріусу заяву. Згодом звернувся до суду, з метою захисту свого цивільного права на спадок за заповітом, з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, вказавши в позові відповідачем Єлизаветівську сільську раду. 03.10.2018 року рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області визнано за ОСОБА_1 право власності на оспорювані земельні ділянки загальною площею 3,8329 га та 3,31 га в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою від 24 лютого 2021 року Донецьким апеляційним судом рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2018 року скасовано повністю. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Єлизаветівської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом відмовлено.
Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 3,8329 га, розташовану на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1423382500:04:000:2919; та на земельну ділянку загальною площею 3,31 га, розташовану на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери: 1423382500:04:000:2923, 1423382500:04:000:2924, 1423382500:04:000:2925, 1423382500:04:000:2926, у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволено - визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 3,8329 га, розташовану на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1423382500:04:000:2919 та на земельну ділянку загальною площею 3,31 га, розташовану на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери: 1423382500:04:000:2923, 1423382500:04:000:2924, 1423382500:04:000:2925, 1423382500:04:000:2926, у порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з тексту позовної заяви невідомо чи є в наявності у позивача оригінали правовстановлюючих документів на оспорювані земельні ділянки. Якщо у позивача немає оригіналів документів, то це означає, що позивачем здійснено засвідчення копій відповідних документів з порушенням вимог ст.175 ЦПК України.
       Крім того, звертає увагу колегії суддів на те, що копія державного акту на землю ІІ-ДН №078088 від 22 серпня 2002 року зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Єлизаветівської сільської ради №4135 на ім`я ОСОБА_8 . Яке відношення позивач має до майна померлої матері відповідачів, якщо заповіти були складені померлим батьком відповідачів.
       Додатки до позовної заяви не містять жодного належного та допустимого доказу по справі щодо предмету спору.
       Позивачем не надано суду актуальної інформації щодо права власності на оспорювані земельні ділянки, а саме витягів з державного реєстру прав на нерухоме майно а/або витягів з державного земельного кадастру.
       Також поза увагою суду залишилась та обставина, що в матеріалах справи міститься Постанова державного нотаріуса Курахівської державної нотаріальної контори Островерхової О.А., з якої чітко вбачається, що позивач ОСОБА_1 подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а 31.08.2018 року відкликав свою заяву.
       Відтак ОСОБА_1 є таким, що не прийняв спадщину в установлені законом строки, натомість здійснював активні дії щодо її неотримання (подання заяви про прийняття спадщини та її відкликання) (постанова КЦС ВС від 03 листопада 2021 року у справі №303/2113/19).
       Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 жовтня 2021 року в установленому законом порядку позивачем по справі оскаржена не була.
       Також поза увагою суду залишилось і те, що матеріали справи не містять правовстановлюючі документи на земельну ділянку кадастровий номер №1423382500:0400000:2919 на ім`я спадкодавця за заповітом померлого ОСОБА_4 .
       Також в матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження того, що ОСОБА_8 , власниця даної земельної ділянки померла.
       Посилання в рішенні суду на нібито наказ Міністерства юстиції України від 05.05.2023 року №1686/5 «Про ліквідацію деяких державних нотаріальних контор Донецької області» Курахівську державну нотаріальну контору ліквідовано, а документи Курахівської державної нотаріальної контори до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавалось та не були вивезені з адреси розташування у зв`язку із веденням активних бойових дій на території Донецької області, не відповідає дійсності, бо такого наказу взагалі не існує. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.        
       
В судовому засіданні апеляційного суду, яке проводилось в режимі відео конференції, представник ОСОБА_2 – адвокат Васильчук Г.В., підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Староконь А.С., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іллінка Мар`їнського району Донецької області.
Згідно копії заповіту, посвідченого 08.02.2018 року приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу Донецької області за р. № 294, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після своєї смерті заповідав належну йому земельну ділянку площею 3.8329 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:2919, надану для ведення товарного сількогосподарського виробництва і яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області.
Згідно копії заповіту, посвідченого 24.03.2018 року приватним нотаріусом Марїнського районного нотаріального округу Донецької області за р. № 495, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після своєї смерті заповідав належну йому земельну ділянку площею 3.31 га, кадастровий номер 1423382500:04:000:2923, 1423382500:04:000:2924, 1423382500:04:000:2925, 1423382500:04:000:2926, надану для ведення товарного сількогосподарського виробництва і яка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Марїнського району Донецької області.
Судом досліджено копію рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2018 року, яким було визнано за ОСОБА_1 право власності на вищевказані земельні ділянки загальною площею 3,8329 га та 3,31 га в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У вказаному рішенні встановлено, що померлий ОСОБА_4 згідно копії рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 25.04.2017 року є власником земельної ділянки площею 3,8329 га в межах згідно з планом, розташованої на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області. Також, згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН № 078087 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 3,31 гектарів, розташованої на території Єлизаветівської сільради Мар`їнського району. Постановою від 24 лютого 2021 року Донецьким апеляційним судом рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 03.10.2018 року скасовано повністю.

Задовольняючи заявлені вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з неможливістю в інший ніж судовий спосіб оформити права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , встановлені судом обставини дають підстави для визнання за позивачем права власності на майно (земельні ділянки) померлого в порядку спадкування за заповітом.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
За правилами частин 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини 1 статті 1269, частини 1 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно із статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Колегією суддів приймаються доводи апеляційної скарги про те, що відсутність правовстановлюючих документів є перепоною для прийняття спадщини.
Згідно із ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (далі – Закон України №1952-IV)  передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. 
Крім того, відповідно до ч.4 ст.3 Закону України №1952-IV, будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації, відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з ч. 3 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 28 цього Закону.
Тобто, в Законі України вказано, що оформити спадщину можливо при наявності речових прав на нерухоме майно.
У Цивільному кодексі України дане питання регламентовано у ст. 392, згідно із якою власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Однак, ця стаття є підставою для звернення із позовом до суду лише у випадку, якщо позивач отримав відмову у вчиненні того чи іншого правочину або інші перешкоди у реалізації своїх прав. 
Згідно із Постановою КГС ВС від 13.05.2019 № 905/494/18 суд дійшов до висновку, що обставини втрати та/або неможливості повернення відповідачем правовстановлюючих документів позивача також не можуть обґрунтовувати порушення прав позивача як власника спірного об`єкту нерухомості у даному спорі про визнання права власності, оскільки позивачем не доведено, що останній не зміг реалізувати своє право на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом через відсутність зазначених документів, зокрема, отримав відмову у вчиненні того чи іншого правочину або інші перешкоди у реалізації своїх прав.
Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. 
Тобто, для оформлення спадщини, у випадку відсутності або втрати правовстановлюючих документів, необхідно звернутися до нотаріусу із відповідною заявою про прийняття спадщини, щоб довести неможливість реалізувати своє право на володіння, користування або розпорядження певним майном через відсутність документів. 
Отже, для оформлення спадщини при відсутності правовстановлюючих документів необхідно: 
1)  звернутись до нотаріуса із заявою про відкриття спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця; 
2) отримати у нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дії у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів; 
3) звернутись до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування та отримати судове рішення, яке набрало законної сили й на підставі цього рішення оформити спадщину у нотаріуса.

В справі, що переглядається, позивачем не доведено, що ним було здійснено всі дії, передбачені законодавством для прийняття спадщини, не надано актуальної інформації щодо права власності на оспорювані земельні ділянки, а саме витягів з державного реєстру прав на нерухоме майно та/або витягів з державного земельного кадастру.

Крім того, колегією суддів беруться до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність підтвердження переходу права власності на земельну ділянку з державним актом на землю ІІ-ДН №078088 від 22 серпня 2002 року від ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , оскільки, рішенням Мар`їнський районний суд Донецької області від 25 квітня 2017 року було визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 3,97 гектарів в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району, Донецької області, пай № НОМЕР_2 , яка була зареєстрована за померлою жінкою ОСОБА_8 . Але, при винесенні рішення, судом першої інстанції не було враховано те, що постановою Донецького апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 25 квітня 2017 року, було скасовано та постановлено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.
Отже, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_8 не набув права власності на належне ій спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,97 гектарів розташованої на території Єлизаветівської сільської ради Мар`їнського району, Донецької області, пай № НОМЕР_2 . 

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування та ухвення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Задовольняючи апеляційну скаргу, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, ставок судового збору, передбачених ст. 4 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 363,00 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 14 червня 2024 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 363 (одна тисяча триста шістдесят три) грн. 00 коп. суму судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 22 січня 2025 року

Головуючий суддя О.В. Агєєв