Справа № 161/6924/24 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/106/25  	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
30 січня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю., 
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент - Банк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником  ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2024 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
У квітні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент - Банк» (скорочена назва АТ «А-Банк») звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву, згідно з якою в подальшому йому було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 проценти річних на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. При цьому, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг в «А-Банку» складає між ним та АТ «Акцент-Банк» кредитний договір. 
Посилаючись на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання, АТ «Акцент-Банк» просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 24 201,78 грн, яка складається з: 18 487,32 грн - заборгованість за кредитом; 5 714,46 грн - заборгованість за відсотками.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2024 року позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь АТ «А-Банк» заборгованість за договором № б/н від 09 листопада 2020 року у розмірі 24 201 гривня 78 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» судовий збір у розмірі 3028 грн 00 коп.
Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року у даній справі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 17 липня 2024 року залишено без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника Восковського І. О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог позивача відмовити повністю. 
Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що в дійсності будь-яких інших документів для ознайомлення, окрім анкети-заяви, відповідачу не було надано. Відповідач не підписував ніяких кредитних договорів, ніяких договорів про надання банківських послуг. Вважає, що анкета-заява в розумінні чинного законодавства кредитним договором не є. Зазначає, що він не підписував і не ознайомлювався із Умовами і Правилами надання банківських послуг позивача, не ознайомлювався з Тарифами чи іншими Пам`ятками для клієнта від позивача. Не ознайомлювався він і не підписував ніяких паспортів споживчого кредиту позивача. Йому лише повідомили про встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок. Про будь-які нарахування на вказані кредитні кошти його не сповіщали ні по телефону, ні в смс-повідомленні, або про будь-які подальші можливі зміни кредитного ліміту. Про те, що на суму кредитного ліміту буде нараховуватися якась неустойка чи інші незрозумілі вимоги щодо заборгованості йому також нічого не повідомляли. Вказує, що в анкеті-заяві не містилося жодних істотних умов кредитного договору, а Умовами і Правила банку він не ознайомлений і їх не підписував. Ствердив, що до моменту подачі з боку позивача позовної заяви до суду про наявність суми боргу він не знав. Вимоги позивача є безпідставними, оскільки не було доведено обставин укладення договору на вказаних банком умовах. Покликається на неврахування судом першої інстанції позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, яку слід було застосувати до спірних правовідносин.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «А-Банк» зазначав, що позивачем доведено отримання відповідачем банківських послуг, оскільки він користувався кредитом, а отже ознайомлювався з Умовами і Правилами надання банківських послуг і погодився з ними шляхом здійснення періодичних платежів. Також представник позивача вважав необґрунтованими покликання апелянта на постанову ВП ВС від 03.07.2019 у справі №342/180/17, оскільки в цій справі Верховним Судом розглядався випадок, коли Тарифи не були підписані боржником. У даному ж випадку до матеріалів справи додано не тільки Тарифи із сайту банку, а й Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка. Вказує, що на підтвердження вірності розрахунку в матеріалах справи наявна банківська виписка, яка є первинним бухгалтерським документом відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік», де в тому числі відображено детальне використання відповідачем кредитного ліміту. Також до договору було додано довідку про видачу кредитних карток та довідку про встановлення /зміну кредитного ліміту.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції, з особливостями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, з урахуванням статті 369 цього Кодексу, як малозначна.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні докази на підтвердження користування боржником кредитного ліміту та правомірного нарахування відсотків за користування кредитом.
З такими висновками колегія суддів погоджується частково з наступних підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Як убачається з матеріалів справи, заявляючи вимоги, АТ «Акцент-Банк» посилалося на те, що 09 листопада 2020 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку(а.с. 9).
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.
Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі і на умовах, встановлених договором.
Розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив зобов`язання щодо погашення заборгованості, кредитні кошти не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість.
Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим станом на 14.03.2024 року має заборгованість у розмірі 24 201,78 грн, яка складається з: 18 487,32 грн - заборгованість за кредитом; 5 714,46 грн - заборгованість за відсотками.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову в повному обсязі, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем у справі - банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Апеляційний суд вважає, що задовольняючи вимоги АТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції правильно прийняв до уваги наступне.
Верховний Суд у постановах від 02.12.2020 року у справі №161/5267/20, від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц, дійшов висновку, що наявна у матеріалах справи виписка з рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача за виданим кредитом.
Випискою по картці ОСОБА_1 підтверджується фактичне використання відповідачем кредитних коштів, регулярне списання та погашення кредиту, а також внесення відповідачем коштів на поповнення карткового рахунку.
При цьому, із вищевказаної виписки вбачається, що банк систематично, у вказаний у ній хронологічний період існування заборгованості відповідача за кредитом списував із карткового рахунку відповідача кошти за використання кредитного ліміту за рахунок кредитних коштів, а саме, за рахунок наданого відповідачу банком кредитного ліміту.
Згідно з довідкою позивача за картками ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до липня місяця 2027 року та картку № НОМЕР_3 , строком дії до грудня місяця 2031 року (а.с.39).
Як убачається із довідки позивача за лімітами, ОСОБА_1 09 листопада 2020 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 20 000 грн 00 коп., який у подальшому збільшувався та зменшувався (а.с.40).
Приймаючи до уваги вказані вище матеріали справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку відносно того, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення між сторонами спору 09 листопада 2020 року кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів.
Однак, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, тобто їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в АТ «Акцент - Банк», як невід`ємної частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в АТ «Акцент - Банк», які розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/ters, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
Проте, матеріалами справи підтверджено, що 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 підписав лише анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «А-Банку».
Отже, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, зокрема, між ними укладено договір кредиту. 
Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Сторони в анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в «А-Банку», яку підписав ОСОБА_1 не обумовили жодних умов договору, що стосується процентів за користування кредитними коштами, а також наслідків невиконання договору.
До матеріалів справи додано паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка, який підписано за допомогою електронного підпису, який є аналогом власноручного підпису. Однак, відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20, паспорт споживчого кредиту не є складовою договору і не може бути підтвердженням того, що сторони обумовили відповідні положення у спірному договорі. Отже, паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).
Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на застосування у даній справі правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, з огляду на подібність механізму отримання банківських послуг в АТ «А-Банк», а також процедури ознайомлення споживача з Умовами та правилами надання банківських послуг, є обгрунтованими, тому колегією суддів беруться до уваги. 
Надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована (зокрема, щодо розміру заборгованості за тілом кредиту). Умови договору сторонами виконувались, що свідчить про дійсність договору сторін.
Однак, з огляду на недоведеність у встановленому порядку умов договору щодо нарахування процентів за користування кредитом, з урахуванням правової позиції Верховного Суду щодо розгляду справ з подібними правовідносинами, суд відмовляє у позові в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами у сумі 5 714,46 грн. 
Інші доводи апеляційної скарги, які є ідентичними до заяви про перегляд заочного рішення суду, були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.
За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, яке ухвалене з частковим порушенням норм матеріального права, зміні в частині зменшення суми задоволених позовних вимог на розмір процентів за користування кредитом, а тому з відповідача підлягає стягненню лише тіло кредиту - 18 487,32 грн.
Згідно з нормами ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, у відповідності до норм ч. 10 ст.141 ЦПК України, оскільки позов та апеляційна скарга задоволені частково, то з відповідача в користь позивача належить стягнути різницю судових витрат за сплату судового збору в сумі 1240,72 грн (виходячи із того, що позов задоволено на 76,39%, з відповідача в користь позивача за подання позову слід компенсувати 2313,09 грн, а за часткове задоволення апеляційної скарги – відповідачу слід компенсувати з позивача 1072,37 грн, отже 2313,09 грн – 1072,37 грн = 1240,72 грн).
Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану представником  ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2024 року в даній справі в частині розміру заборгованості та судових витрат змінити.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 09 листопада 2020 року в розмірі 18487 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 32 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 1240 (одна тисяча двісті сорок ) гривень 72 копійки понесених судових витрат за сплату судового збору.
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді