ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/350/25 Справа № 208/2554/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 січня 2025 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року стосовно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
       за участю:
       захисника                                                 Пасічника Т. В.
ВСТАНОВИВ:
       Зміст оскарженого судового рішення. 
       Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 12.03.2024 о 00.35 год, в м. Кам`янське по пр. Ювілейному, 3, гр. ОСОБА_1 керував скутером «SPEEDY» перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager № 6810, результат алкотесту: 0,91% проміле.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушень.
       В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що він не керував транспортним засобом та відеозаписом такий факт не зафіксований. Також зазначає, що вказаний скутер не є транспортним засобом, оскільки відповідно до технічного паспорту потужність мотора 800 Вт, тому виключається склад правопорушення за ст. 130 КУпАП. Зазначає, що мопеди (електровелосипеди) потужністю до 3 кВт відносяться до транспортних засобів, проте не є механічними транспортними засобами. Крім того, зазначає, що огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проведений неналежним приладом, оскільки в матеріалах справи відсутній сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку. 
       Позиції учасників апеляційного процесу.        
       В судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просив її задовольнити.
        ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час і дату судового засідання повідомлений належним чином, захисник повідомив про позицію ОСОБА_1 проводити апеляційне провадження без його участі, що відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає проведенню судового засіданні без його участі.
       Мотиви апеляційного суду.
       Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи. 
       Обґрунтовуючи висновок про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 271207 від 12.03.2024 року; акті огляду на стан алкогольного сп`яніння; рапортах працівників поліції; відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції.
       Позиція ОСОБА_1 в апеляційній скарзі ґрунтується на трьох твердженнях: відсутності доказів факту керування транспортним засобом; скутер «SPEEDY» відповідно до технічного паспорта не відноситься до механічних транспортних засобів через недостатню потужність електродвигуна; та проведення огляду неналежним технічним приладом через відсутність в матеріалах справи відповідних сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку.
       Проте з такими доводами ОСОБА_1 апеляційний суд погодитись не може, з огляду на наступне.
       За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
Апеляційний суд не може погодитись з твердженнями захисту про недоведеність факту керування, оскільки він не зафіксований відеозаписом і працівники поліції не зупиняли скутер під керуванням ОСОБА_1 , оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки за допомогою відеозапису з нагрудних камер працівників поліції або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП, в даному випадку це пояснення самого ОСОБА_1 , які зафіксовані відеозаписом, який на питання поліцейського відповів, що їхав з роботи додому (час запису з 0:09:00). Крім того, ОСОБА_1 на твердження поліцейського про керування скутером, жодного разу не заперечив, що він не керував і не надав пояснення, як він зазначає у скарзі, що котив скутер по тротуару.
Таким чином, факт керування ОСОБА_1 скутером «SPEEDY» підтверджений доказами, наявними в матеріалами справи.
Стосовно твердження про те, що відповідно до технічного паспорту скутер має потужність мотора 800 Вт, тому мопеди (електровелосипеди) потужністю до 3 кВт відносяться до транспортних засобів, однак не є механічними транспортними засобами, що виключає склад правопорушення за ст. 130 КУпАП, апеляційний суд зазначає наступне.
Як зазначає сам ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, Правила дорожнього руху розрізняють поняття “транспортний засіб” та “механічний транспортний засіб”.
Відповідальність за статтею 130 КУпАП настає за керування “транспортним засобом”, а не “механічним транспортним засобом”. 
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами), при розгляді адміністративних справ, зокрема ст. 130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема, ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 13-06.
Відповідно до п. 1.10 ПДР транспортний засіб – це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Згідно з п. 1.10 ПДР, мопед – двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 см3 або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Механічний транспортний засіб – транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Отже, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна тлумачити як два різні поняття: в широкому транспортний засіб, в тому числі і мопед, і в вузькому механічний транспортний засіб.
В диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами, а не механічними транспортними засобами, що є різними поняттями, як правильно зазначає ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, проте помилково вважає, що лише водії механічних транспортних засобів є суб`єктами адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суб`єктами правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів та судноводії, тобто ч. 1 ст. 130 КУпАП оперує поняттям транспортний засіб, а не механічний транспортний засіб.
Крім того, відповідно до статті 1 Закону України “Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів”, електричний колісний транспортний засіб також віднесений до транспортних засобів і визначає його як дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Цей закон також визначає, що легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.
Отже, спростовуючи позицію захисту, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме, що електроскутер «SPEEDY», яким він керував не є транспортним засобом у зв`язку з тим, що потужність електромотора становить 800 Вт, апеляційний суд відхиляє, а суд першої інстанції в цій частині правильно застосував положення закону. 
       Доводи ОСОБА_1 про проведення огляду на стан сп`яніння неналежним приладом “Драгер” через відсутність в матеріалах справи відповідних сертифіката відповідності та свідоцтва про повірку, апеляційний суд відхиляє, так як вони спростовуються положеннями «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі — Інструкція), відповідно до яких перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки (п. 5 Розділу ІІ Інструкції).
       Проте з відеозапису слідує, що ОСОБА_1 не висував вимоги до поліцейських про надання сертифікату відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
       Таким чином, працівники поліції у відповідності до вимог закону склали стосовно останнього протокол, дотримуючись вимог ст. 266 КУпАП, «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1103 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції.
       Диспозиція вказаної статті окреслює обставини, які підлягають доведенню в межах справи про адміністративне правопорушення і в даній справі такі обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції, показаннями свідків, поясненнями самого ОСОБА_1 на місці події та письмовими доказами у справі, тому будь-яких сумнівів у правильності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції немає.
       Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
       Під час вирішення питання про вид стягнення, яке слід накласти на ОСОБА_1 суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що в матеріалах справи є довідка заступника начальника САП Кам`янського РУП про те, що згідно даних Інформаційного порталу Національної поліції України ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував. 
       Про дані обставини ОСОБА_1 зазначав і працівникам поліції під час складення протоколу, що підтверджується відеозаписом. 
       Відповідно до ч. 2 ст. 30 КУпАП позбавлення наданого даному громадянинові права керування транспортними засобами застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом.
Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
       Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п. 4 ч. 8, ч. 9 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право змінити постанову. У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про зміну постанови суду першої інстанції в частині накладення адміністративного стягнення.
Іншого неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року стосовно  ОСОБА_1  за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в частині накладеного стягнення, змінити. 
Вважати накладеним на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                 О. П. Піскун