ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року	Львів	Справа № 140/7132/24 пров. № А/857/24123/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року (ухвалене головуючим-суддею Стециком Н.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                      в с т а н о в и в :

У липні 2024 року Фізична особа-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС, контролюючий орган, відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність ГУ ДПС щодо несписання безнадійного податкового боргу на загальну суму 592958,12 грн та зобов`язати відповідача прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу на вказану суму.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.08.2024 позовні вимоги були задоволені повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ФОП ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за заборгованістю позивачки не минув строк давності, визначений ст.102 ПК України, оскільки Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)” №540-ІХ від 30.03.2020 (далі - Закон №540) були внесені зміни до ПК України, відповідно до яких, на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст.102 цього Кодексу.
Позивачка не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що відповідно до податкової вимоги ГУ ДПС №2895-13 від 08.10.2020, сума податкового боргу платника податків ФОП ОСОБА_1 станом на 07.10.2020 становить 592958,12 грн, в тому числі : з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 544825,40 грн (основний платіж – 332607,03 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) – 83321,76 грн, пеня – 128 896,61 грн); з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 45387,94 грн (основний платіж – 27717,25 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) – 6929,31 грн, пеня 10741,38 грн), податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі – 2744,78 грн (основний платіж – 2744,78 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) – 0 грн, пеня – 0 грн)
Позивачка звернулася до ГУ ДПС із заявою від 20.05.2024 про списання безнадійного податкового боргу на загальну суму 592958,12 грн, за результатами розгляду якої, листом №7971/6/03-20-13-04-06 від 30.05.2024 ГУ ДПС відмовило позивачці у списанні безнадійного боргу з підстав того, що згідно абз.11 п.52 підрозділу 10 “Інші перехідні положення” розділу ХХ “Перехідні положення” ПК України на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершилась дія карантину, встановленого Кабінетом міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (covid-19), зупинився перебіг строків давності, передбачених ст.102 цього Кодексу. У подальшому, перебіг строків давності зупинено і на період дії воєнного стану.
Вважаючи відмову відповідача у списанні безнадійного податкового боргу протиправною, ФОП ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент звернення до суду за позивачкою рахується податковий борг із датою виникнення понад 1095 днів на загальну суму 592958,12 грн. Вказані грошові зобов`язання виникли у 2020 році і є узгодженими. Відтак, 1095-нний строк давності, визначений статтею 102 ПК України, сплив у 2023 році. Суд не взяв до уваги посилання відповідача на карантинні обмеження, як на причину відмови у списанні безнадійного податкового боргу, оскільки діяльність ГУ ДПС під час дії карантинних заходів не була припинена, а тому контролюючий орган не був позбавлений процесуальної можливості звертатися до суду з відповідними заявами, клопотаннями у визначеному законом порядку щодо стягнення з позивачки податкового боргу. Зважаючи на те, що підставами для відмови в списанні безнадійного податкового боргу були обставини, які не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, суд вважав, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ГУ ДПС прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 592958,12 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Питання списання безнадійного податкового боргу врегульоване ст.101 ПК України, відповідно до п.101.1 якої, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Відповідно до п.п.101.2.3 п.101.2 ст.101 ПК України, під терміном “безнадійний” розуміється податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений п.102.4 ст.102 цього Кодексу.
Пунктом 102.4 статті 102 ПК України передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п.102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абз.3 п.59.1 ст.59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визнання боргу безнадійним.
Згідно п.101.5 ст.101 ПК України, контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Наказом Міністерства фінансів України №220 від 28.07.2022, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.08.2022 за №908/38244, було затверджено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків (далі - Порядок №220, у редакцій, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно п.п.5 п.2 розділу II Порядку №220, безнадійним податковим боргом є податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений п.102.4 ст.102 глави 9 розділу II Кодексу, - станом на дату прийняття рішення керівником (його заступником або уповноваженою особою) територіального органу ДПС.
Згідно п.1, 5, 6 розділу IIІ Порядку №220, у випадках, передбачених підпунктами 1-5, 7, 8 пункту 2 розділу II цього Порядку, за результатами розгляду документів, необхідних для підтвердження безнадійності податкового боргу, керівник (його заступник або уповноважена особа) територіального органу ДПС за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком до цього Порядку.
Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках : перший - для платника податків, другий - для територіального органу ДПС. Неотриманий платником податків примірник рішення зберігається у територіальному органі ДПС.
Структурний підрозділ територіального органу ДПС, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем кварталу.
Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІКС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
Зі змісту приведених вище норм Порядку №220 слідує, що списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно.
Як видно з матеріалів справи, грошові зобов`язання виникли у 2020 році і є узгодженими, а тому 1095-нний строк давності, визначений ст.102 ПК, сплив у 2023 році.
У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт звернення ГУ ДПС до суду з відповідними вимогами про стягнення з позивачки податкового боргу на суму 592958,12 грн.
Колегія суддів зазначає, що сторонами не було надано доказів наявності судових рішень щодо стягнення спірного податкового боргу в межах 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу.
При цьому, підставою для відмови у списанні безнадійного податкового боргу було зупинення застосування строків давності, передбачених ст.102 ПК, у зв`язку з введенням в Україні карантину та воєнного стану.
Щодо посилання відповідача на перебіг строків давності, передбачених ст.102 ПК України, які зупинено згідно п.522 підрозділу 10 розділу XX ПК України на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), суд першої інстанції вірно не взяв до уваги, зазначивши, що діяльність ГУ ДПС під час дії карантинних заходів не була припинена і відповідач не був позбавлений процесуальної можливості звертатися до суду з відповідними вимогами про стягнення з позивачки податкового боргу.
При цьому, скаржником будь-яких доказів в підтвердження того, що пропущення процесуальних строків зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином не надано.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідачем протиправно, за наявності правових підстав, не проведено належного дослідження обставин виникнення суми боргу позивачки та відмовлено у списанні такого згідно запиту позивачки.
Щодо зупинення строків давності, передбачених ст.102 ПК України під час дії в Україні воєнного стану, суд першої інстанції вірно врахував те, що Законом України “Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану” №2120-IX від 15.03.2022 ст.102 ПК України доповнено п.102.9 наступного змісту : “На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи”.
При цьому, суд вірно звернув увагу, що вищевказана норма не містить визначення, що зупинено перебіг строку, передбачено саме п.102.4 ст.102 ПК України.
Крім того, Законом України “Про внесення змін до ПК України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу” №2719-IX від 03.11.2022, який набрав чинності 25.11.2022, п.п.69.9 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” ПК України викладено в новій редакції : “Для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім : дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 та 392, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків; строків проведення камеральних перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення за результатами камеральної перевірки, прийняття рішення за результатом її розгляду, нарахування пені; строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування фінансових санкцій за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки та прийняття рішення за результатами їх розгляду, адміністративного арешту майна за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки; строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу”.
Враховуючи наведене, вказаним законом контролюючому органу було відновлено строки щодо заходів з погашення податкового боргу платників податків.
Верховний Суд у рішенні від 06.02.2018 по справі К/9901/99/17 зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.
Відповідно до п.101.4 ст.104 ПК України, органи стягнення відкликають розрахункові документи, якими передбачено стягнення пені, штрафних санкцій та безнадійного податкового боргу, списаних відповідно до цього Кодексу.
Враховуючи приведені вище положення ПК України, податковий борг позивачки із датою виникнення понад 1095 днів підлягає визнанню безнадійним, що не було враховано відповідачем.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки підставами для відмови в списанні безнадійного податкового боргу були обставини, які не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, належним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання ГУ ДПС прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ФОП ОСОБА_1 на загальну суму 592958,12 грн.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини”, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі “Проніна проти України” (рішення від 18.07.2006). 
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі “Гірвісаарі проти Фінляндії” (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                  п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року по справі №140/7132/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук