УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2025 року
м. Київ
справа № 461/8878/24
провадження № 61-357ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М., 
Фаловської І. М.,
розглянув касаційні скарги  ОСОБА_1 на ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року, від 11 грудня 2024 року та ухвали Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування,
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді відмовлено. 
Протокольною ухвалою Галицького районного суду м. Львова 
від 11 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про залучення третіх осіб на стороні позивача відмовлено.
Ухвалами Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвали Галицького районного суду м. Львова 
від 11 грудня 2024 року повернуто,  оскільки вказані ухвали не можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до ухвалення рішення 
суду по суті спору й окремо від цього рішення (пункт 4 частини 5 
статті 357 ЦПК України).
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова 
від 04 грудня 2024 року, оскільки заявник оскаржує ухвалу суду першої інстанції, яка відсутня в матеріалах справи, тобто відсутній предмет апеляційного оскарження (пункт 1 частини 1 статті 358 ЦПК України).
08 січня 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний Суд» направив до Верховного Суду касаційні скарги на ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року, від 11 грудня 2024 рокута ухвали Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року.
У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Щодо оскарження ухвал Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2024 року, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 17 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно зі статтею 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Тлумачення частини першої статті 389 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що касаційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана за умови апеляційного перегляду такої ухвали.
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Відповідно до матеріалів касаційної скарги та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвали Галицького районного суду 
м. Львова від 11 грудня 2024 року не переглядались в апеляційному порядку по суті.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки ухвали Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 
2024 рокусудом апеляційної інстанції не переглядались по суті, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити. 
За таких обставин касаційний суд відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвали Галицького районного суду м. Львова від 11 грудня 2024 року.
Щодо оскарження ухвал Львівського апеляційного суду від 30 грудня 
2024 року про повернення апеляційних скарг, слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції  обмежив право на доступ до суду заявнику, а також використав незаконну практику Європейського суду з прав людини.
Згідно із частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційні скарги та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
У частині другій статті 352 ЦПК встановлено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.
Положеннями частини першої статті 353 ЦПК визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.
Згідно з статтею 353 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, вичерпний перелік яких зазначено у даній статті відповідно до буквального змісту кожного з пунктів.
Заперечення на ухвали,що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України). Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду 
(абзац 5 підпункту 3. 2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010).
У постанові від 29 травня 2019 року в справі №219/10010/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.
У постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №752/1016/17 зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.
Відповідно до вимог пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що протокольна ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про залучення третіх осіб на стороні позивача та ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про відвід судді не входить до переліку ухвал, передбачених статтею 353 ЦПК України на які можуть бути окремо подані скарги окремо від рішення суду, а тому відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 такі апеляційні скарги підлягають поверненню.
Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційні скарги є необґрунтовані, у відкритті касаційного провадження на ухвали Львівського апеляційного суду від 30 грудня 
2024 року про повернення апеляційних скарг у справі слід відмовити.
Щодо оскарження ухвали Галицького районного суду м. Львова 
від 04 грудня 2024 року та ухвали Львівського апеляційного суду 
від 30 грудня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, слід зазначити наступне.
Предметом апеляційного оскарження може бути ухвала, постановлена як окремий процесуальний документ, і яка відповідає вимогам статті 260 ЦПК України.
Відповідно до частин четвертої п`ятої та восьмої статті 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання. Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.
Як встановив апеляційний суд, у матеріалах справи № 461/8878/24 
ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07 листопада 2024 року, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування та призначено підготовче судове засідання у приміщенні Галицького районного суду 
м. Львова на 04 грудня 2024 року на 10:30 год.
Згідно з протоколом судового засідання від 04 грудня 2024 року у судове засідання суду першої інстанції позивач не з`явився, у справі оголошено перерву до 11 грудня 2024 року.
16 грудня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електроний суд» надіслав до апеляційного суду скаргу на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року про відмову у задоволенні заяви 
від 03 грудня 2024 року щодо неповноважності прокурора в якості представника відповідача (Львівської обласної прокуратури).
Матеріали цивільної справи № 461/8878/24, які надійшли у повному обсязі до Львівського апеляційного суду, не містять ухвали Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 03 грудня 2024 року щодо неповноважності прокурора в якості представника відповідача (Львівської обласної прокуратури), на яку він посилається у своїй апеляційній скарзі.
Окрім цього, як вбачається із протоколу судового засідання від 04 грудня 2024 року, суд першої інстанції не вирішував заяву ОСОБА_1 
від 03 грудня 2024 року щодо неповноважності прокурора в якості представника відповідача (Львівської обласної прокуратури), шляхом постановлення ухвали без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання.
Судові рішення, які не ухвалювались судом, не можуть бути об`єктом апеляційного оскарження.
Апеляційний суд відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 1 статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що останній оскаржив ухвалу суду першої інстанції, яка відсутня в матеріалах справи, тобто відсутній предмет апеляційного оскарження.
Крім цього, відсутність процесуального документа, який оскаржується в апеляційній скарзі, позбавляє апеляційний суд можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Таким чином, оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження на ухвалу Галицького районного суду 
м. Львова від 04 грудня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року у справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвали Галицького районного суду 
м. Львова від 04 грудня 2024 року, від 11 грудня 2024 рокута ухвали Львівського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, спричиненої органом досудового розслідування.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скарги.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              В. М. Ігнатенко
                                                                                                     О. М. Ситнік
                                                                                                     І. М. Фаловська