ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

22 січня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/4974/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів:  Савицького Я.Ф., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Ісмаілова А.Н.

за участю представників учасників справи:
від компанії MARINE PRO SERVICE LLC (адреса: 95, Griva Digeni, Gregoriou Bld., 6th floor, Flat/Office 61, 3101, Limassol, Cyprus, номер у країні реєстрації: 312128)- Бондаренко К.В., на підставі ордеру;
від Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. (адреса: Scheepmakerij 150, 3331MA Zwijndrecht, The Netherlands) та Компанії TRADING LINE BV (адреса: Scheepmakerij 150, 3331MA Zwijndrecht, The Netherlands) – Бендюга М.Д., на підставі ордеру.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні  в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Компанії MARINE PRO SERVICE LLC (адреса: 95, Griva Digeni, Gregoriou Bld., 6th floor, Flat/Office 61, 3101, Limassol, Cyprus, номер у країні реєстрації: 312128)
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року м. Одеса про відмову у задоволенні заяви Компанії MARINE PRO SERVICE LLC про забезпечення позову до подання позовної заяви, суддя першої інстанції Бездоля Ю.С.
за заявою Компанії MARINE PRO SERVICE LLC (адреса: 95, Griva Digeni, Gregoriou Bld., 6th floor, Flat/Office 61, 3101, Limassol, Cyprus, номер у країні реєстрації: 312128)
у справі №916/4974/24
особи, яких можуть стосуватись заходи забезпечення позову: 1.Компанія TRADING LINE BV (адреса: Scheepmakerij 150, 3331MA Zwijndrecht, The Netherlands); 2.Компанія INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. (адреса: Scheepmakerij 150, 3331MA Zwijndrecht, The Netherlands)
про забезпечення позову до подання позовної заяви

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви та ухвали суду першої інстанції.

У листопаді 2024 року Компанія MARINE PRO SERVICE LLC звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви (вх. №4-95/24), в якій просить суд накласти арешт: на судно «Odessa» (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди), із зазначенням, що зареєстрованим власником судна є компанія Inland Asset Management B.V., а оператором - TRADIND LINE BV, та яке знаходиться в акваторії морського порту Ізмаїл Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (вулиця Портова, 7, Ізмаїл, Одеська область, 68601), шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії морського порту Ізмаїл Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України вулиця Портова, 7, Ізмаїл, Одеська область, 68601. Заінтересованими особами заявником визначено Компанію TRADING LINE BV та Компанію INLAND ASSET MANAGEMENT B.V.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник вказує, що Компанія MARINE PRO SERVICE LLC, що зареєстрована та діє відповідно до законодавства Кіпру, має чинну морську вимогу до Компанії TRADIND LINE BV (надалі - боржник-1) та Компанії Inland Asset Management B.V. (надалі - боржник-2), що виникла у зв`язку із збитками, які поніс заявник в результаті неналежного виконання умов договору морського агентування від 11.12.2022, а саме: несплати агентської винагороди за надані заявником послуги з укомплектування судна особовим складом; сума морської вимоги, що є збитками, завданими діями боржників, складається із заборгованості, що виникла внаслідок несплати суми за надані послуги агентування у період з квітня 2024 року по вересень 2024 року, а саме: відповідно до рахунку №51/24 TS від 30.04.2024 - 34800,00 євро, відповідно до рахунку №65/24 TS від 31.05.2024 - 36500,00 євро, відповідно до рахунку №76/24 TS від 30.06.2024 - 33980,00 євро, відповідно до рахунку №88/24 TS від 31.07.2024 - 26830,00 євро, відповідно до рахунку №102/24 TS від 31.08.2024 - 31615,00 євро, відповідно до рахунку №112/24 TS від 30.09.2024 - 25780,00 євро; загальна сума морської вимоги, що виникла внаслідок несплати зазначених вище рахунків за надані послуги з укомплектування у період з квітня по вересень 2024 року, складає 189 505 євро.
Так,  заявник вказує, що між ним (агент з укомплектування) та боржником-1 (диспонентний судновласник, оператор судна) 11.12.2022 було укладено договір по укомплектуванню особовим складом, хоча заявник уклав відповідний договір безпосередньо з боржником-1, проте, він діяв не лише за дорученням останнього, але й на вимогу боржника-2, оскільки ним виконувалися послуги з укомплектування судна m/v Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди), яке належить на праві приватної власності саме боржнику-2; на підтвердження вказаного в п.а договору зазначено, що TRADING LINE BV є диспонентним судновласником та/або оператором багатьох суден (суден) внутрішнього плавання; перелік вказаних суден був наданий боржником-1 в переліку флоту TRADING LINE BV, що був надісланий боржником-1 заявнику електронним листом від 16 вересня 2024 року.
Заявник наголошує, що ним протягом періоду з квітня по вересень 2024 року було належним чином виконано взяті на себе відповідно до договору зобов`язання щодо укомплектування особовим складом судна m/v Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди) та, відповідно, виставлено боржнику-1 рахунки для оплати останнім агентської винагороди за прийняті послуги. Компанія TRADIND LINE BV, що мала здійснити оплату за надані заявником послуги та компенсувати понесені заявником витрати, належним чином була повідомлена про складання вищенаведених рахунків, які в подальшому були направлені електронною поштою, що підтверджується доказами надсилання, враховуючи, що з моменту отримання боржником-1 першого рахунку за надані заявником послуги і до дати відправлення цієї заяви пройшло вже більше 4 місяців, і протягом зазначеного періоду боржником-1 не було здійснено оплату за жодним із рахунків. У зв`язку із чим, заявник вважає необхідним застосувати заходи судового забезпечення своєї майнової вимоги до боржника.
Крім того, заявник вказує, що за інформацією, наявною у нього, та сертифікаційним документом, власником судна Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди) є компанія Inland Asset Management B.V., тобто боржник-2,  оскільки морська вимога виникла щодо несплати послуг з укомплектування зазначеного судна особовим складом, заявник має право накласти арешт саме на це судно, оскільки з нього й виникла морська вимога.
Посилаючись на п.7.3 договору заявник зазначає, що всі спори, що можуть виникнути між сторонами, мають бути передані до суду міста Роттердам, Нідерланди, оскільки судно готове до виходу з акваторії Ізмаїльського порту, існує загроза того, що боржник не виконає рішення компетентного судового органу щодо компенсації завданих збитків, якщо вимоги заявника до компетентного суду міста Роттердам не будуть належним чином забезпечені на момент подачі відповідного позову, отже, заявник стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладання арешту на судно ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення уповноваженого суду.
Також, заявник вказує, що судно, на яке  він просить накласти арешт - Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди), згідно з союзним свідоцтвом №МА 4044, власником вказаного судна є Inland Asset Management B.V., тобто боржник-2, а диспонентним судновласником - компанія TRADIND LINE BV, безпосередньо з якою заявник і уклав договір по укомплектуванню особовим складом від 11.12.2022.  
Отже, на думку заявника, оскільки ним  належним чином було виконано зобов`язання, передбачені договором, та здійснено укомплектування особовим складом зазначеного вище судна, то, відповідно, наявна морська вимога виникла стосовно нього.
З урахуванням зазначених вище обставин, заявник вказує, що у нього, як агента за договором по укомплектуванню особовим складом, виникла морська вимога стосовно судна Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди), пов`язана з агентськими витратами, здійсненими на вимогу боржника-1, як диспонентного власника, оператора судна, та боржника-2, як судновласника, що надає право заявнику подати заяву про забезпечення позову у вигляді арешту зазначеного вище судна шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії морського порту.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року м. Одеса відмовлено у задоволенні заяви Компанії MARINE PRO SERVICE LLC про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що  заявником не доведено факту наявності у нього чинної морської вимоги щодо судна Odessa (06003729) або щодо власника вказаного судна, зокрема, вимоги, що виникає за договором, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше та/або витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника та/або іншої морської вимоги у розумінні Конвенції в зв`язку з тим, що заявником не доведено наявність договірних відносин, а також не доведено вказане ним місцезнаходження судна.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Компанія MARINE PRO SERVICE LLC з ухвалою суду першої інстанції не погодилась, тому звернулася до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позову у справі №916/4974/24, ухвалити нове рішення, яким заяву Компанії MARINE PRO SERVICE LLC (адреса: 95, Griva Digeni, Gregoriou Bld., 6th floor, Flat/Office 61, 3101, Limassol, Cyprus, номер у країні реєстрації: 312128) про забезпечення позову задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначив, що суд першої інстанції, аналізуючи  питання щодо наявності договору між апелянтом та зареєстрованим власником судна, вийшов за межі, встановлені самою Конвенцією, та фактично проігнорував можливість накласти арешт на конкретне судно, що не було заборонено.
Також, апелянт не погоджується з доводами суду першої інстанції стосовно того, що заява про забезпечення позову не має бути задоволена з підстав того, що апелянтом в заяві належним чином не було доведено наявність правовідносин між боржниками за морською вимогою, оскільки це не є предметом доказування в силу вимог ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України. 
Апелянт заперечує проти неналежного доведення виникнення морської вимоги стосовно судна «Odessa» (ENI 06003729, прапор – Нідерланди) та наголошує на критичності оцінювання судом першої інстанції наданих на стадії забезпечення позову доказів.
Також, апелянтом зауважено, що у разі, якщо судом було критично оцінено докази підтвердження місцезнаходження судна, оскільки останні, за думкою суду, не доводять його місцезнаходження в повному обсязі,  то судом мало бути повернуто заяву про забезпечення позову у вигляді арешту судна, з урахуванням порушень вимог щодо підсудності чинного процесуального законодавства та в цілому неможливості встановлення такої підсудності.
Тобто, зазначене на думку скаржника свідчить все ж таки про прийнятність судом такого доказу, але критичне й занадто формальне ставлення до вимог чинного законодавства та доказів, поданих апелянтом до заяви про забезпечення позову.
Щодо застосування судом першої інстанції  норм Кодексу Торговельного Мореплавства України, скаржником зауважено, що дані норми національного законодавства, до яких звертається суд в оскаржуваній ухвалі, не є нормами, що безпосередньо встановлюють порядок накладання арешту на морське судно, тому посилання суду на статті Кодексу Торговельного Мореплавства України в даному випадку не є правомірним та порушує принцип законності у формі застосування правових норм та закону загалом, що не мав застосовуватися.
Наведені обставини, на переконання апелянта, є підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову до його подачі.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 року прийнято апеляційну скаргу Компанії MARINE PRO SERVICE LLC на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року у справі № 916/4974/24 до свого провадження колегією суддів у новому складі: головуючий суддя Діброва Г.І., судді: Ярош А.І.., Савицький Я.Ф; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії MARINE PRO SERVICE LLC на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року у справі № 916/4974/24, призначено справу до судового розгляду.
06.01.2025 року через підсистему «Електроний суд»  до Південно-західного апеляційного господарського суду від Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. (адреса: Scheepmakerij 150, 3331MA Zwijndrecht, The Netherlands)  надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4442/24/Д2). Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.
У відзиві, зокрема, зазначено, що  заявником не було долучено жодного документу, який є доказом того, що станом на 11.11.2024 Компанії TRADIND LINE B.V. та INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. взагалі мають активний статус. Більше того, заявник навіть не зазначив чи здійснював він взагалі перевірку правосуб`єктності учасників справи, або будь-які дії, щоб переконати суд у тому, що Компанії TRADIND LINE B.V. та INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. мають правовий статус юридичної особи, щонайменше станом на 11.11.2024.
Отже, на думку Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V.,  подана заява за вх. № 4-95/24 від 11.11.2024 не відповідає вимогам ч. 1 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України.
Також,  у відзиві зазначено, що заявником ні підтверджено будь-якими доказами той факт, що Компанія INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. має будь-які договірні відносини з Компанією заявника – MARINE PRO SERVICE LLC. Матеріали справи взагалі не містять доказів того, що Компанія TRADIND LINE B.V. є оператором або фрахтувальником судна “Odessa”. Тобто, сам заявник у своїх доказах надає підтвердження того, що оператором (фрахтувальником) судна “Odessa” є інша юридична особа – Компанія Trading Line Management SRL.
17.01.2025 року через підсистему «Електроний суд»  до Південно-західного апеляційного господарського суду від Компанії MARINE PRO SERVICE LLC (адреса: 95, Griva Digeni, Gregoriou Bld., 6th floor, Flat/Office 61, 3101, Limassol, Cyprus, номер у країні реєстрації: 312128) надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у матеріалах справи № 916/4974/24 наявні належні та допустимі докази, які підтверджують, що судно «Odessa» на момент подання заяви про забезпечення позову перебувало у морському порту Ізмаїл. Більше того, до матеріалів справи було додано виписку з системи MarineTraffic, що додатково підтверджує точне місцезнаходження судна. Крім того, подання заяви про арешт судна у випадку, якщо воно не перебуває в межах порту, було б юридично нелогічним і не відповідало б цілям забезпечувального заходу. 
Отже, на думку заявника, надані ще на стадії розгляду заяви про забезпечення позову докази є достатніми для підтвердження місцезнаходження судна на момент подання такої заяви. 
Крім того, скаржником зазначено, що твердження представника Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. щодо недоведення наявності договірних правовідносин між учасниками справи, а саме: зареєстрованого власника судна, яким є Компанія TRADING LINE BV, та агента з укомплектування, яким є апелянт, не може бути підставою для відмови у накладенні арешту на судно.
22.01.2025 року через підсистему «Електроний суд»  до Південно-західного апеляційного господарського суду від Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. надійшли  заперечення на відповідь на відзив  (№4442/24/Д6), в яких зазначено, що від апелянта надійшла відповідь на відзив, в якій апелянт просить залишити без розгляду відзив на апеляційну скаргу по справі 916/4974/24, зазначаючи, що відзив на апеляційну скаргу не містить заперечень щодо змісту і вимог самої апеляційної скарги.
При цьому, заінтересована особа зазначає, що  вказав у відзиві свою правову позицію, яка полягає в тому, що немає законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, з огляду на те, що судно “Odessa” (яке на праві власності належить Компанії Inland Asset Management B.V., а управління яким здійснюється Компанією Trading Line Management SRL) не може бути арештовано за вимогою MARINE PRO SERVICE LLC на підставі Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952.
Також, Компанія наголошує, що у  відзиві, зокрема, вказується, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до статті 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952: з урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах “o”, “p” або “q” пункту 1 статті 1. Проте, Компанія TRADIND LINE B.V. не є ані власником судна, ані його фрахтувальником, а натомість, Компанія INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. є власником судна.
Щодо твердження того, що на підставі поданих апелянтом доказів підтверджується той факт, що судно “Odessa” на праві власності належить Компанії Inland Asset Management B.V., а управління здійснюється Компанією Trading Line Management SRL, Компанія TRADIND LINE B.V., яку апелянт визначив відповідальною за своєю морською вимогою (хоча не підтверджено факт того, що MARINE PRO SERVICE LLC дійсно має морську вимогу, як передбачено Конвенцією 1952) – не є власником, оператором, менеджером даного судна та не має жодного права на управління даним судном взагалі. Ані Компанія INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. (власник судна), ані Компанія Trading Line Management SRL. (менеджер судна) не укладала жодних угод із Компанією MARINE PRO SERVICE LLC.
Посилання на заяву вх. № 4-95/24 від 11.11.2024 зазначені з огляду на те, що оскаржуване рішення було винесено саме за результатом розгляду даної заяви, а відтак, представник компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V.  категорично заперечує проти залишення відзиву на апеляційну скаргу без розгляду. Доводи щодо залишення відзиву на апеляційну скаргу без розгляду є оціночними та полягають у незгоді апелянта з правовою позицією як відповідача, так і Господарського суду Одеської області.
Щодо неможливості накласти арешт на судно “Odessa” (06003729, прапор – Нідерланди) через відсутність договірних відносин апелянта із зареєстрованим судновласником – Компанією INLAND ASSET MANAGEMENT B.V., остання зазначає, що  єдиним зареєстрованим власником судна “Odessa” (06003729, прапор – Нідерланди) є Компанія INLAND ASSET MANAGEMENT B.V.; управління (менеджмент) судном здійснюється Компанією TRADING LINE MANAGEMENT SRL; підтвердженням вищевказаного є копія союзного свідоцтва №МА4044 яка була подана до суду самим апелянтом; Компанія INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. (власник судна) та Компанія Trading Line Management SRL (менеджер судна) не укладали жодних договорів із Компанією MARINE PRO SERVICE LLC.
Отже, заінтересована особа наголошує, що будь-які комерційні правовідносини Компанії TRADIND LINE B.V. з іншими третіми особами, у тому числі Компанією MARINE PRO SERVICE LLC не можуть бути підставою для накладення арешту на майно – у даному випадку судно “Odessa” (06003729, прапор – Нідерланди), яке на праві власності належить іншій юридичній особі.
Також останній вказує, що посилання на можливість накладення арешту або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога (1), або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна (2) (стаття 3 Конвенції 1952) стосуються випадку, коли б судн, про арешт якого просить заявник, є конкретним судном, до якого виникла морська вимога і на праві власності належить боржнику (1) або випадку накладенні арешту на інше судно, яке належить боржнику, який на момент виникнення морської вимоги був власником конкретного судна (2).
Щодо договору укомплектування від 11.12.2022 року, заінтересована особа наголошує, що формулювання “MANAGERS”/“МЕНЕДЖЕР”, як вбачається з наданих апелянтом доказів (договір найму екіпажу від 11.12.2022), стосується Компанії TRADING LINE BV, а натомість “MANNING AGENT” – відноситься до Компанії MARINE PRO SERVICE LLC. Тобто, використання “MANAGERS”/“МЕНЕДЖЕР” застосовано в рамках угоди між MARINE PRO SERVICE LLC та TRADING LINE B.V. і ніяк не стосується Компанії судновласника судна – INLAND ASSET MANAGEMENT B.V., або менеджера судна Компанії Trading Line Management SRL.
Отже, заінтересована особа наголошує, що Компанія TRADIND LINE B.V. ніколи не була ані оператором, ані власником судна “Odessa” та не має жодних повноважень розпорядження даним судном або його управлінням. Тобто, єдиними Компаніями, які здійснюють управління судном “Odessa”, є Компанія Trading Line Management SRL, яка зареєстрована за законодавством Румунії, про що зазначено на сторінці 13 оригінального тексту та у перекладі даної сторінки на українську мову та є менеджером (оператором) судна “Odessa”, а Компанія INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. є зареєстрованим власником судна “Odessa”. Ані договір укомплектування від 11.12.2022, ані будь-які листи чи повідомлення, підписані в односторонньому порядку, не можуть бути доказом права розпорядження, управління або права власності на судно, про арешт якого просить апелянт.
Щодо зазначення в оскаржуваній ухвали норм КТМ України,  остання вказує, що ані суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, ані відповідач у своїх запереченнях не зазначав, що посилання на норми КТМ України є виключними і єдиними застосовними нормами. Положення КТМ України викладені для зазначення аналогічних норм національного закону та для зазначення поняття морського агента.
Також, 22.01.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява від представника компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V., Златі Дмитра Спиридоновича  в якій останній зазначає, що оскільки він є представником Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V.,  якої можуть стосуватись заходи забезпечення позову, для забезпечення права на ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та можливості реалізації процесуальних прав та обов`язків, бажає ознайомитись із матеріалами справи в електронному вигляді. Крім того, просить суд апеляційної інстанції відкласти розгляд справи на іншу дату з причини своєї участі в розгляді Ренійським районним судом Одеської області кримінального провадження у справі № 522/5011/23 за обвинуваченням особи в державній зраді, яке призначено на 22.01.2025 року на 12:00.
Розглянувши заяву  представника компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V., Златі Дмитра Спиридоновича про відкладення розгляду справи на іншу дату, судова колегія дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.
Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.
Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (ч.11 ст.270 Господарського процесуального кодексу  України).
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України,  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Колегія суддів в даному випадку не визнає обставини, визначені в клопотанні про відкладення, поважними, бо участь у розгляді справи, якщо учасник вважає за необхідне обов`язково бути присутнім в судовому засіданні, може приймати будь-яка уповноважена особа,  в даному випадку  крім представника компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. Златі Дмитра Спиридоновича, її інтереси представляє інший представник ОСОБА_1 , тобто в даному випадку права та інтереси Компанії на участь в судовому засіданні ніяким чином не порушено.
До  того ж, явка учасників судового процесу до судового засідання у даній справі  ухвалою суду не була визнана обов`язковою, суд апеляційної інстанції у господарському судочинстві здійснює апеляційний перегляд судового рішення за письмовими доказами, що знаходяться в матеріалах справи.
Крім того, судом апеляційної інстанції надавався час учасникам справи для надання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі, зокрема,  представником Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. викладено доводи та мотиви, відповідно до яких він не погоджується з апеляційною скаргою Компанії MARINE PRO SERVICE LLC, а саме, у відзиві та в запереченні на відповідь на відзив. Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, не зумовлюють необхідність відкладення розгляду справи в силу положень чинного Господарського процесуального кодексу України.
Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч. 1 статті 197 Господарського процесуального кодексу  України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Відтак, ОСОБА_2 у разі його намагання обов`язково бути присутнім в суді апеляційної інстанції, міг взяти участь у судовому засіданні у справі №916/4974/24 у режимі відеоконференції,  враховуючи те, що у клопотанні ним зазначено, що приймає учать в судовому  засіданні  у Ренійському районному суду Одеської області яке призначено на 22.01.2025 року на 12:00, тоді як дана справа була призначена на 22.01.2025 на 14:00, однак представник Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. Златі Дмитро Спиридонович з таким клопотанням до судової колегії навіть не звертався.
Враховуючи те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, судом не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали вирішення справи без участі представника Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V., Златі Дмитра Спиродоновича, судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження про день, час та місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а також те, що позиція Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V.  достатньо повно викладена  у відзиві та запереченні на відповідь на відзив, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання   представника   ОСОБА_2 , про відкладення розгляду справи.
В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати ти прийняти нове рішення, яким  заяву Компанії MARINE PRO SERVICE LLC про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі. 
Представник Компанії TRADING LINE BV та Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу  заявника залишити без задоволення, а ухвалу суду Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року залишити без змін, з мотивів, викладених письмово у відзиві.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно із п. 14 ч.1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, а саме, про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Заслухавши пояснення представників, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Компанії MARINE PRO SERVICE LLC (адреса: 95, Griva Digeni, Gregoriou Bld., 6th floor, Flat/Office 61, 3101, Limassol, Cyprus, номер у країні реєстрації: 312128)  не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позову у справі №916/4974/24 відповідає вимогам чинного процесуального законодавства України, і відсутні підстави для її скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, у листопаді 2024 року Компанія MARINE PRO SERVICE LLC звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд: накласти арешт на судно Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди), із вказанням, що зареєстрованим власником судна є компанія Inland Asset Management B.V., а оператором - TRADIND LINE BV, та яке знаходиться в акваторії морського порту Ізмаїл Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (вулиця Портова, 7, Ізмаїл, Одеська область, 68601), шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії морського порту Ізмаїл Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України вулиця Портова, 7, Ізмаїл, Одеська область, 68601. Заінтересованими особами заявником визначено Компанію TRADING LINE BV та Компанію INLAND ASSET MANAGEMENT B.V.
Подану заяву про забезпечення позову заявник обґрунтовує наступним:
- Компанія MARINE PRO SERVICE LLC, що зареєстрована та діє відповідно до законодавства Кіпру, має чинну морську вимогу до Компанії TRADIND LINE BV (надалі - боржник-1) та Компанії Inland Asset Management B.V. (надалі - боржник-2), що виникла у зв`язку із збитками, яких поніс заявник в результаті неналежного виконання умов договору морського агентування від 11.12.2022, а саме: несплати агентської винагороди за надані заявником послуги з укомплектування судна особовим складом; сума морської вимоги, що є збитками, завданими діями боржників, складається із заборгованості, що виникла внаслідок несплати суми за надані послуги агентування у період з квітня 2024 року по вересень 2024 року, а саме: відповідно до рахунку №51/24 TS від 30.04.2024 – 34800  євро, відповідно до рахунку №65/24 TS від 31.05.2024 – 36500 євро, відповідно до рахунку №76/24 TS від 30.06.2024 – 33980 євро, відповідно до рахунку №88/24 TS від 31.07.2024 – 26830 євро, відповідно до рахунку №102/24 TS від 31.08.2024 - 31615 євро, відповідно до рахунку №112/24 TS від 30.09.2024 - 25780 євро; загальна сума морської вимоги, що виникла внаслідок несплати зазначених вище рахунків за надані послуги з укомплектування у період з квітня по вересень 2024 року, складає 189 505 євро;
- 11.12.2022 між заявником (агент з укомплектування) та боржником-1 (диспонентний судновласник, оператор судна) було укладено договір по укомплектуванню особовим складом (далі - договір); хоча заявник уклав відповідний договір безпосередньо з боржником-1, проте, він діяв не лише за дорученням останнього, але й на вимогу боржника-2, оскільки ним виконувалися послуги з укомплектування судна m/v Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди), яке належить на праві приватної власності саме боржнику-2; на підтвердження вказаного в п.а договору зазначено, що TRADING LINE BV є диспонентним судновласником та/або оператором багатьох суден (суден) внутрішнього плавання; перелік вказаних суден був наданий боржником-1 в переліку флоту TRADING LINE BV, що був надісланий боржником-1 заявнику електронним листом від 16 вересня 2024 року;
- заявником протягом періоду з квітня по вересень 2024 року було належним чином виконано взяті на себе відповідно до договору зобов`язання щодо укомплектування особовим складом судна m/v Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди) та, відповідно, виставлено боржнику-1 рахунки для оплати останнім агентської винагороди за прийняті послуги; Компанія TRADIND LINE BV, що мала здійснити оплату за надані заявником послуги та компенсувати понесені заявником витрати, належним чином була повідомлена про складання вищенаведених рахунків, які в подальшому були направлені електронною поштою, що підтверджується доказами надсилання, які додаються до цієї заяви; враховуючи, що з моменту отримання боржником-1 першого рахунку за надані заявником послуги і до дати відправлення цієї заяви пройшло вже більше 4 місяців, і протягом зазначеного періоду боржником-1 не було здійснено оплату за жодним з наведених вище рахунків, заявник вважає необхідним застосувати заходи судового забезпечення своєї майнової вимоги до боржника;
- за інформацією, наявною у заявника, та сертифікаційним документом, копія якого додається до заяви, власником судна Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди) є компанія Inland Asset Management B.V., тобто боржник-2, і, оскільки морська вимога виникла щодо несплати послуг з укомплектування зазначеного судна особовим складом, заявник має право накласти арешт саме на це судно, оскільки з нього й виникла морська вимога; відповідно до п.7.3 договору всі спори, що можуть виникнути між сторонами, мають бути передані до суду міста Роттердам, Нідерланди; оскільки судно готове до виходу з акваторії Ізмаїльського порту, існує загроза того, що боржник не виконає рішення компетентного судового органу щодо компенсації завданих збитків, якщо вимоги заявника до компетентного суду міста Роттердам не будуть належним чином забезпечені на момент подачі відповідного позову; таким чином, заявник стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладання арешту на судно ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення уповноваженого суду;
- судно, на яке заявник просить накласти арешт - Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди); згідно з союзним свідоцтвом №МА 4044, власником вказаного судна є Inland Asset Management B.V., тобто боржник-2, а диспонентним судновласником - компанія TRADIND LINE BV, безпосередньо з якою заявник і уклав договір по укомплектуванню особовим складом від 11.12.2022; оскільки заявником належним чином було виконано зобов`язання, передбачені договором, та здійснено укомплектування особовим складом зазначеного вище судна, то, відповідно, наявна морська вимога виникла стосовно нього; додатково, згідно з п. 2 та 10 зазначеного свідоцтва судно Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди) є буксиром-штовхачем, що призначено для плавання по річці Рейн від відкритого моря до Базеля; так, зона плавання, зазначена в свідоцтві, включена до зони R відповідно до Директиви (ЄС) 2016/1629 від 14 вересня 2016; відповідно до вищевикладеного, судно Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди), має право плавання не лише у внутрішніх водних шляхах, а також у зоні відкритого моря до Базеля, що робить його судном типу ріка-море;
- відповідно до ч.1 ст. 1 Конвенції морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів, в т.ч. витрат агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника; так, оскільки заявником було виконано послуги з укомплектування екіпажу, що є необхідною умовою для його функціонування та використання в різного роду комерційних цілях, відповідно, він діяв як за дорученням боржника-1, з яким безпосередньо було укладено договір, так і на вимогу самого судна, власником якого є боржник-2; згідно з п.2 ст. 1 Конвенції арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення; ч.1 ст. 3 Конвенції зазначено, що з урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах o, p або q пункту 1 статті 1 (ч.1 ст. 3 Конвенції); згідно зі ст. 4 Конвенції на судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу договірної держави, в якій здійснено арешт;
- з урахуванням зазначених вище положень Конвенції, у заявника, як агента за договором по укомплектуванню особовим складом, виникла морська вимога стосовно судна Odessa (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди), пов`язана з агентськими витратами, здійсненими на вимогу боржника-1, як диспонентного власника, оператора судна, та боржника-2, як судновласника, що надає право заявнику подати заяву про забезпечення позову у вигляді арешту зазначеного вище судна. 
На підтвердження своєї правової позиції заявником, зокрема, надано:
- договір найму екіпажу від 11.12.2022, укладений між Компанією TRADING LINE BV (менеджер) та Компанією MARINE PRO SERVICE LLC (агент з найму); додаток №1 перелік перевірок технічного обслуговування; додаток №2;
- лист Компанії TRADING LINE усім зацікавленим особам, в якому представлено флот (наведений перелік назв суден), який використовуватиметься згідно з подальшими примітками про бронювання вантажів між внутрішнім судноплавством (TRADING LINE GROUP);
- електронний лист TRADING LINE від 16.09.2024 (тема - презентація компанії, послуги та перспективи);
- рахунки на сплату (для членів екіпажу, адміністративного збору, агентської винагороди, m/x ODESSA) до Компанії TRADING LINE BV, а саме: №51/24 TS від 30.04.2024 – 34800 євро (зарплата 33660 євро, адміністративний збір 280 євро, агентська винагорода, m/x ODESSA 1000 євро); №65/24 TS від 31.05.2024 – 36500 євро (зарплата 35100 євро, адміністративний збір 400 євро, агентська винагорода, m/x ODESSA 1000 євро); №76/24 TS від 30.06.2024 – 33980 євро (зарплата 32700 євро, адміністративний збір 280 євро, агентська винагорода, m/x ODESSA 1000 євро); №88/24 TS від 31.07.2024 – 26830 євро (зарплата 25470 євро, адміністративний збір 360 євро, агентська винагорода, m/x ODESSA 1000 євро); №102/24 TS від 31.08.2024 – 31615  євро (зарплата 30335 євро, адміністративний збір 280 євро, агентська винагорода, m/x ODESSA 1000 євро); №112/24 TS від 30.09.2024 – 25780 євро (зарплата 24500 євро, адміністративний збір 280 євро, агентська винагорода, m/x ODESSA 1000 євро); докази направлення рахунків засобами електронного зв`язку;
- союзне свідоцтво Федеративної республіки Німеччина, Центральної комісії з розслідування №МА4044, в якому зазначено: назва судна - ODESSA, тип судна - буксир-штовхач, унікальний європейський номер судна - 06003729, назва та адреса власника - Inland Asset Management B.V.;
- розпорядження капітану морського порту Ізмаїл від 06.11.2024 №049/14-06-01-48 щодо затримки судна Odessa (ENI 06003724, прапор - Нідерланди), яким, зокрема, зобов`язано затримати судно Odessa (ENI 06003724, прапор - Нідерланди) на три доби з 16:00 06 листопада 2024 року;
- свідоцтва Міністерства енергетики, торгівлі та промисловості НЕ312128 від 16.02.2024 та від 29.10.2024 щодо MARINE PRO SERVICE (CY) LIMITED, в яких зазначено, що відповідно до записів, які зберігаються цим відділом, вищевказану компанію було зареєстровано 19 вересня 2012 року та вона досі перебуває у реєстрі;
- лист капітана морського порту Ізмаїл від 29.10.2024 №148/14-06-01-48, в якому повідомлено, зокрема, що судно Odessa (ENI 06003729) станом на час надання відповіді знаходиться в порту Ізмаїл на причалі №2.
13.11.2024 за вх.№40987/24 до суду від Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. надійшли заперечення, які залучено судом до матеріалів справи та в яких заінтересована особа просить суд відмовити у задоволенні заяви за вх.№4-95/24 від 11.11.2024 про арешт судна Odessa (ЕНІ 06003729, прапор - Нідерланди). У вказаних запереченнях повідомлено, зокрема, наступне:
- представником заявника адвокатом Кочерба М.С. у заяві за вх.№4-95/24 від 11.11.2024 не вказано відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету жодної із сторін та в силу частини четвертої статті 170 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду;
- з урахуванням положень абз. 2 ч.1 ст. 170 Господарського процесуального кодексу України та згідно з частиною другою статті 74 Закону України Про міжнародне приватне право доказом правосуб`єктності іноземної юридичної особи є оформлений з урахуванням статті 13 цього Закону документ (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо), який має представити іноземна юридична особа суду, який розглядає справу; відтак, у відповідності до імперативних приписів статті 170 Господарського процесуального кодексу України, а також виходячи зі змісту положень ст. 13 та 74 Закону України «Про міжнародне приватне право», Компанія MARINE PRO SERVICE LLC мала би в обов`язковому порядку долучити до своєї заяви документи, які є доказом правосуб`єктності Компаній TRADIND LINE B.V. та INLAND ASSET MANAGEMENT B.V.; заявником не було долучено взагалі жодного документу, який є доказом того, що станом на 11.11.2024 Компанії TRADIND LINE B.V. та INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. взагалі мають активний статус; заявник навіть не зазначив, чи здійснював він взагалі перевірку правосуб`єктності учасників справи, або будь-які дії, щоб переконати суд у тому, що Компанії TRADIND LINE B.V. та INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. мають правовий статус юридичної особи, щонайменше станом на 11.11.2024;
- у заяві заявник зазначає, що на підтвердження того, що судно знаходиться у порту Ізмаїл, до заяви додається письмове підтвердження від Капітана Ізмаїльського морського порту Ткаченка Сергія; однак, із документу вбачається, що заявник надає копію розпорядження про затримання судна №049/14-06-01-48, прийняте 06.11.2024; у розпорядженні №049/14-06-01-48 від 06.11.2024 чітко вбачається, що судно затримується на три доби, тобто до 09.11.2024, проте, заяву до суду подано значно пізніше - 11.11.2024, але доказів щодо того, де перебуває судно станом на 11.11.2024 - не надано; надалі, заявник надає додаткове підтвердження місцезнаходження судна Оdessa, а саме - копію відповіді на адвокатський запит за вих.№148/14-06-01-48 від 29.10.2024, проте даний документ актуальний був 29.10.2024, а заяву подано до суду через два (2) тижні - 11.11.2024; отже, заява за вх.№4-95/24 від 11.11.2024 не може бути задоволена, адже матеріали справи не містять доказів місцезнаходження судна станом на дату звернення до суду;
- заявник зазначає, що має відповідні договірні відносини саме з Компанією TRADIND LINE B.V., однак, якими саме доказами підтверджено той факт, що Компанія INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. має будь-які договірні відносини з Компанією заявника - MARINE PRO SERVICE LLC. - ані зі змісту заяви не вбачається, ані в матеріалах справи не відображено;
- Компанія TRADIND LINE B.V. не є ані власником судна, ані його фрахтувальником, а натомість, Компанія INLAND ASSET MANAGEMENT B.V є власником судна; отже, судно «Оdessa» взагалі не може бути арештовано за заявою за вх.№4-95/24 від 11.11.2024; доказом права власності на майно, у розумінні загальних норм права всіх юрисдикцій, можуть бути відповідні свідоцтва, сертифікати, реєстраційні виписки або інші документи, зі змісту яких можливо точно встановити, кому належить речове право на те чи інше майно; з документів, наданих заявником, а саме копії сертифікаційного документа та в самій заяві вказано, що власником судна «Odessa» (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди) є Компанія Inland Asset Management B.V., однак, договірних відносин Компанія Inland Asset Management B.V. з Компанією TRADIND LINE B.V. не має; хибним є уявлення заявника, що копія будь-якої комерційної угоди може прирівнюватись до документу, який посвідчує речове право на майно; окрім того, невірним є взагалі трактування того, хто є диспонентним судновласником судна «Odessa» та змісту такого документу, як союзне свідоцтво;
- диспонентним власником (оператором) судна «Odessa» є Компанія Trading Line Management SRL, яка зареєстрована за законодавством Румунії, про що зазначено на сторінці 13 оригінального тексту та у перекладі даної сторінки на українську мову; Компанія TRADIND LINE B.V. ніколи не була ані оператором, ані власником судна «Odessa»;
- заявник надає до суду копію Свідоцтва судна «Odessa», в якому зазначено номер судна - 006003729, але у тексті заяви та навіть у прохальній частині зазначає інший номер - 006003724; так само вказано номер 006003724 і в документах, які на переконання заявника нібито підтверджують місцезнаходження судна у порту; по-третє, переклад документів, наданих заявником, є однозначно некваліфікованим та виконаним із грубими помилками; у наданих документах не лише в номері судна помилки, але й у назвах Компаній; у перекладі сторінки №2 по тексту перекладу вказано назву Компанії - Inlamd Asset Management B.V., але в оригінальному тексті Inland Asset Management B.V. (вказана в назві інша буква); до того ж, переклад зроблено з голландської мови, але оригінал документу виконано німецькою та нідерландською;
- на підставі вищенаведеного вбачається, що матеріали справи взагалі не містять доказів того, що Компанія TRADIND LINE B.V. є оператором або фрахтувальником судна «Odessa», тобто, сам заявник у своїх доказах надає підтвердження того, що оператором (фрахтувальником) судна «Odessa» є інша юридична особа - Компанія Trading Line Management SRL;
- заявник вказує на те, що має морську вимогу, що виникла у зв`язку із збитками, яких поніс заявник в результаті неналежного виконання умов договору морського агентування від 11.12.2022, а саме: несплати агентської винагороди за надані послуги з укомплектування судна особовим складом; для підтвердження своїх міркувань заявник надає копії рахунків та вказує суму - 189505 євро, однак, якщо проаналізувати зміст наданої угоди, агентська винагорода складає - 1000 євро в місяць, що за квітень-вересень повинно складати - 6000 євро; однак, до даних правовідносин та нарахувань Компанія Inland Asset Management B.V. немає відношення;
- щодо визначення того, чи є заявник за угодою з укомплектування судна взагалі агентом, слід зазначити, що дана Компанія MARINE PRO SERVICE LLC. є лише агентом з найму, що не є тотожним агенту у розумінні Глави 5 Кодексу торговельного мореплавства та Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952; Компанія MARINE PRO SERVICE LLC не є ані агентом судна «Odessa», ані фрахтувальником, ані вантажовідправником; відтак, судно «Odessa» не може бути арештовано за вимогою MARINE PRO SERVICE LLC на підставі пункту n) витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника відповідно Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року;
- у заяві за вх.№4-95/24 від 11.11.2024 заявник вказує на те, що TRADIND LINE B.V. уникає відповідальності, однак з матеріалів справи вбачається, що немає взагалі якихось доказів на їх уникнення від  відповідальності; вбачається, що в основу заявленої морської вимоги поставлено події, які відбувалися нещодавно, у тому числі у жовтні 2024 року; отже, існують розумні очікування того, що заявник має переконливі докази того, що компанія TRADIND LINE B.V. уникає відповідальності, при тому, що компанія Inland Asset Management B.V. взагалі не є договірної стороною цих правовідносин. До вказаних заперечень додано витяг з бізнес-реєстру Торгової палати Нідерландів щодо Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V.
13.11.2024 за вх.№41056/24 до суду від Компанії MARINE PRO SERVICE LLC надійшли додаткові пояснення, які залучено судом до матеріалів справи. 
У поданих поясненнях заявник просить суд накласти арешт на судно «Odessa» (ЕНІ 06003729, прапор - Нідерланди), із вказанням, що зареєстрованим власником судна є Компанія Inland Asset Management B.V., а оператором - TRADIND LINE BV, та яке знаходиться в акваторії морського порту Ізмаїл Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (вулиця Портова, 7, Ізмаїл, Одеська область, 68601), шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії морського порту Ізмаїл Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України вулиця Портова, 7, Ізмаїл, Одеська область, 68601 та вказує, зокрема, наступне:
- у заявника, який не є резидентом України - відсутній обов`язок, у відповідності до норм Господарського процесуального кодексу України, реєструвати кабінет в системі Електронний суд; таким чином, вказувати наявність та/або відсутність електронного кабінету не є імперативною вимогою у відповідності до приписів ст. 170 Господарського процесуального кодексу України;
- заявником обґрунтовано та визначено коло відповідачів у даній справі, що виключає необхідність надання доказів їхньої правосуб`єктності на етапі подання заяви про арешт судна; на цій стадії суд позбавлений імперативного обов`язку встановлювати або перевіряти процесуальний статус відповідачів, оскільки сам арешт судна є забезпечувальним заходом, а не основним розглядом позову по суті;
- заявником надано належні та допустимі докази, які підтверджують, що судно «Odessa! перебуває в морському порту Ізмаїл; більше того, до матеріалів справи додається виписка з системи MarineTraffic, що додатково підтверджує точне місцезнаходження судна; суд також має можливість самостійно перевірити поточне місцезнаходження судна у режимі реального часу за наданим посиланням https://www.marinetraffic.com/ru/ais/details/ships/shipid:7341601/mmsi:244371956/imo:0/vessel:ODESSA;
- суб`єктний склад позивачів у цій справі не має суттєвого значення на даному етапі провадження, як це було детально обґрунтовано у п.2 заперечень; оскільки морська вимога виникла безпосередньо стосовно судна, усі необхідні та належні документи, які підтверджують обґрунтованість та законність цієї вимоги, були надані заявником у повному обсязі;
- також необхідно відзначити, що посилання представника на Кодекс торговельного мореплавства України є необґрунтованими та неактуальними у цьому випадку; норми КТМ України поширюються виключно на морські судна під час їхнього руху морськими водними шляхами або, за певних умов, внутрішніми водними шляхами, якщо це передбачено Законом України «Про внутрішній водний транспорт»; окрім того, зазначені положення КТМ можуть застосовуватись до суден внутрішнього плавання, що жодним чином не відповідає фактичним обставинам та правовій суті цієї справи; далі, спроба представника обгрунтувати свою позицію виключно суб`єктивними міркуваннями щодо змісту поданих заявником документів є безпідставною; заявником було надано належні та допустимі докази, які підтверджують обґрунтованість суми морської вимоги; у відповідності до вимог п.3 ч.3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України, заявник зобов`язаний вказати розмір та суть морської вимоги, яка є підставою для арешту судна; цей обов`язок заявником виконано повною мірою та без будь-яких недоліків.
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для забезпечення позову до подання позовної заяви матеріали господарської справи не містять.
Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року відмовлено у задоволенні заяви Компанії MARINE PRO SERVICE LLC про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Предметом апеляційного перегляду у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на судно «Odessa» (ЕНІ 06003724, прапор - Нідерланди), за твердженням заявника, зареєстрованим власником  якого  є Компанія Inland Asset Management B.V., а оператором – Компанія TRADIND LINE BV, яке знаходиться в акваторії морського порту Ізмаїл Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (вулиця Портова, 7, Ізмаїл, Одеська область, 68601), шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії морського порту Ізмаїл Ізмаїльської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України вулиця Портова, 7, Ізмаїл, Одеська область, 68601.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1, 2  ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Забезпечення позову – це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
В силу приписів ч. 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
За змістом статей 365, 366 Господарського процесуального кодексу України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Господарського процесуального кодексу України справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна.
За вимогами п. 1 ч. 1, 2, 3 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. Заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Згідно ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичної особи) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичної особи), що є відповідальною за морською вимогою, її місцезнаходження (для юридичної особи) або місце проживання чи перебування (для фізичної особи), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичної особи) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна; 4) найменування судна, щодо якого подається заява про арешт, інші відомості про судно, якщо вони відомі заявнику.
За приписами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника по забезпеченню позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Наведена правова позиція викладена і у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18, і у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 року у справі № 916/3245/19, від 16.10.2019 року у справі № 904/2285/19.
Отже, заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Так, згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у п. 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20).
Так, звертаючись із заявою про забезпечення позову у даній справі, заявник стверджує, що 11.12.2022 року між Компанією TRADING LINE BV (менеджер) та Компанією MARINE PRO SERVICE LLC (агент з найму) був укладений договір найму екіпажу, в якому вказано, що Компанія TRADING LINE BV є диспонентним власником та/або оператором багатьох суден (судна) внутрішнього плавання.
Розділом 1 договору визначено його предмет, а саме: агент з найму здійснює пошук та відбір українських моряків відповідно до заявок менеджерів (п. 1.1). Агент з найму здійснює провадження господарської діяльності з посередництва у наймі моряків за кордоном відповідно до ліцензії, виданої згідно з законодавством України (п. 1.2). Оплата членів екіпажу на номінованих суднах згідно з додатком до договору (п. 1.3).
В розділі 2 вказаного договору сторонами передбачена оплата, а саме:
-2.1 Агентська винагорода сплачується за кожного найнятого моряка в розмірі згідно з додатком до договору.
-2.2 Залучення капітана за погодженням з фрахтувальником.
-2.3 Розмір агентської винагороди визначається сторонами щомісяця, виходячи з кількості найманих членів екіпажу та підтверджується підписанням акту наданих послуг.
В додатку № 1 до договору найму екіпажу від 11.12.2022 року сторонами визначено Перелік перевірок технічного обслуговування/розклад завдань буде оновлено в програмному забезпеченні TRADING LINE відповідно до ланки командування судна.
В додатку № 2 до договору найму екіпажу від 11.12.2022 року вказано, що сторони договору погоджуються на наступні умови та положення, зокрема, організувати екіпаж для штовхача «Odessa» під прапором Нідерландів.
Як вбачається із матеріалів оскарження ухвали, Компанією MARINE PRO SERVICE LLC (агент з найму за договором від 11.12.2022) було виставлено Компанії TRADING LINE BV (менеджер за договором від 11.12.2022) рахунки на оплату, а саме: № 51/24 TS від 30.04.2024 на суму 34800 євро; № 65/24 TS від 31.05.2024 на суму 36500 євро; № 76/24 TS від 30.06.2024 на суму 33980 євро; № 88/24 TS від 31.07.2024 на суму 26830 євро; № 102/24 TS від 31.08.2024 на суму 31615 євро; № 112/24 TS від 30.09.2024 на суму 25780 євро на загальну суму 189505 євро для оплати останнім агентської винагороди за прийняті послуги, про що зазначено вище за текстом постанови.
Звертаючись із заявою про забезпечення позову, Компанія MARINE PRO SERVICE LLC стверджує про існування у неї чинної морської вимоги до Компанії TRADIND LINE BV (диспонентного судновласника, оператора судна) та Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. (власника судна) через невиконання Компанією TRADIND LINE BV зобов`язань за договором найму екіпажу від 11.12.2022, а саме, несплати агентської винагороди за надані заявником послуги з укомплектування судна особовим складом, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на морське судно.
Як було раніше зазначено судовою колегією, відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Порядок накладення та звільнення з-під арешту морських суден врегульовано Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952 року, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 07.09.2011 року № 3702-VІ.
Відповідно до ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952 року, ратифікованої Законом України «Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 07 вересня 2011 року (далі - Конвенція) "Морська вимога" означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів: збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в інший спосіб; загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією; рятування судна або вантажу; договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше; договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше; втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном; загальної аварії; морської позики; буксирування; лоцманства; поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються; будування, ремонту або спорядження судна чи докових зборів; заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу; витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника; спорів, що стосуються права власності на морське судно; спорів між співвласниками будь-якого судна стосовно права власності на це судно, його експлуатації або доходів від його експлуатації; іпотеки або морської застави будь-якого судна.
Пунктом 2 ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна встановлено, що «арешт» означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.
Згідно зі ст. 2 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.
У ч. 3 ст. 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна передбачено, що судно не заарештовують, і застава або інший вид забезпечення не надаються більше одного разу в межах однієї чи більше юрисдикцій будь-якої з Договірних Держав за однією й тією самою морською вимогою одного й того самого позивача та, якщо судно було заарештовано в межах однієї з юрисдикцій чи були надані в межах такої юрисдикції застава або інший вид забезпечення для зняття арешту або з метою уникнення можливого арешту, то будь-який наступний арешт цього судна чи будь-якого судна, що належить тому самому власникові, за тією самою морською вимогою того самого позивача буде відмінений, а судно буде звільнене судом чи будь-яким іншим відповідним судовим органом цієї держави, якщо тільки позивач не переконає суд чи інший відповідний судовий орган, що гарантія чи інше забезпечення були остаточно зняті до накладення наступного арешту або що є інша достатня підстава для залишення арешту чинним.
Відповідно до ст. 4 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна на судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції, з урахуванням положень п. 4 цієї статті й ст. 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "о","p" або "q" п.1 ст. 1.
За змістом вказаної статті судно не може бути заарештовано більше одного разу в межах однієї чи більше юрисдикцій будь-якої з Договірних Держав за однією й тією самою морською вимогою одного й того самого позивача.
Згідно з ст. 6 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна усі питання щодо відповідальності позивача за збитки, заподіяні внаслідок арешту судна, або за витрати, пов`язані із наданням застави або іншого виду забезпечення з метою звільнення судна або запобігання його арешту, будуть вирішуватися за правом Договірної Держави, у межах юрисдикції якої був здійснений арешт чи було подано клопотання щодо його здійснення.
Процесуальні норми, що стосуються арешту судна, клопотання про одержання дозволу, згаданого в статті 4, та всіх інших процесуальних питань, що можуть виникнути в зв`язку з арештом, визначаються правом Договірної Держави, в якій арешт був здійснений чи було подано клопотання щодо його здійснення.
У частині 2 ст. 8 вказаної Конвенції передбачено, що судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у ст. 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.
Відповідно до Законів України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності справ про арешт на морські судна" від 20.12.2011 року №4190-VI та "Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна" від 07.09.2011 року №3702-VI з 16.05.2012 року до господарського процесу України був запроваджений процесуальний інститут арешту судна для забезпечення морської вимоги.
Ці зміни було розроблено та внесено до чинного законодавства України з метою його приведення у відповідність до ст. 4 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року.
Завданням національного законодавства країни-учасниці Конвенції про арешт 1952 року є: забезпечення можливості своєчасного арешту судна; захист інтересів судновласника від зловживання правом на арешт шляхом вимоги від заявника внесення забезпечення для покриття можливих збитків; можливість судновласника звільнити судно з-під арешту шляхом надання грошового забезпечення позову (за виключенням випадків оскарження права власності на само судно); встановлення розумного строку, в продовж якого заявник повинен надати докази про початок розгляду його морської вимоги компетентним судом.
При розгляді справ про арешт морських суден судові органи керуються положеннями Конвенції 1952 року, але процесуальні норми передбачені процесуальними кодексами.
Будучи специфічним інститутом матеріального морського права, арешт морських суден розглядається в Україні за процесуальними вимогами забезпечення позову.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Так, п. 9 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України визначені заходи забезпечення позову, згідно з якими позов забезпечується, зокрема, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.
Пунктом 3 ч. 3 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна.
Так, як зазначалось вище, заявник стверджує, що морська вимога виникла до боржників - Компанії TRADIND LINE BV (диспонентного судновласника, оператора судна) та Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. (власника судна «Odessa»).
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, на підтвердження належності заявленим заінтересованим особам права власності та іншого права користування на судно «Odessa», ЕНІ 06003729, прапор Нідерланди,  заявником було надане до суду союзне свідоцтво № МА4044, з якого вбачається наступне: назва судна - ODESSA, тип судна - буксир-штовхач, унікальний європейський номер судна - 06003729, назва власника – Іnlamd Asset Management  B.V., оператор - Trading Line Management SRL (п. 52).
Відтак,  зареєстрованим власником судна Odessa, ЕНІ 06003729, прапор Нідерланди, є Компанія  Іnlamd Asset Management  B.V. а оператором Компанія Trading Line Management SRL, тобто особи, які не мають жодного відношення до осіб, визначених заявником морської вимоги, як заінтересованих.
Крім того,  колегія суддів, зазначає, що боржник-2-Компанія INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. не є стороною договору найму екіпажу від 11.12.2022, а також у заявника відсутні договірні відносини із власником вказаного судна - Компанією INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. Іншого заявником не доведено належними та допустимими доказами ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.
При цьому, належними та допустимими доказами заявником також не підтверджені його твердження стосовно того, що Компанія MARINE PRO SERVICE LLC, хоча й уклала договір найму екіпажу від 11.12.2022 безпосередньо з Компанією TRADING LINE BV., проте діяла не лише за дорученням останнього, але й на вимогу Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V., оскільки ним виконувалися послуги з укомплектування судна m/v Odessa (ЕНІ 06003729, прапор Нідерланди), яке належить на праві приватної власності саме Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V., оскільки, як вже зазначалося вище за текстом постанови, в наданих суду матеріалах взагалі відсутні будь-які докази того, що вказана Компанія MARINE PRO SERVICE LLC діяла на вимогу Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. при укладенні визначеного заявником договору, також відсутня й відповідна вимога з доказами її направлення на адресу останньої щодо сплати визначеної заявником суми грошових коштів в якості понесених збитків.
Крім того, заявником також не надано доказів того, що наявний у нього з Компанією TRADING LINE BV договір стосується саме судна «Odessa» (06003729), власником якого є Компанія INLAND ASSET MANAGEMENT B.V., з урахуванням того, що в матеріалах справи відсутні як належні докази наявності правовідносин між Компанією TRADING LINE BV та Компанією INLAND ASSET MANAGEMENT B.V. (власником судна), так і докази надання Компанії TRADING LINE BV належних повноважень від власника стосовно розпорядження вказаним судном для можливого вирішення судом питання щодо арешту судна відповідно до норм Конвенції.
Отже, колегія суддів зазначає, що заявником Компанією MARINE PRO SERVICE LLC не доведено належними та допустимими доказами, зокрема, договірних відносин Компанії INLAND ASSET MANAGEMENT B.V з Компанією TRADIND LINE B.V. стосовно судна, на яке заявник просить накласти арешт. Так, стосовно тверджень скаржника про те, що Компанія TRADING LINE BV є диспонентним судновласником, оператором судна «Odessa» ЕНІ 06003729, прапор Нідерланди, колегія суддів зазначає наступне. Як встановлено судом вище, із наданого заявником до матеріалів заяви союзного свідоцтва № МА4044 вбачається, що оператором судна «Odessa», тип судна - буксир-штовхач, унікальний європейський номер судна - 06003729, значиться Компанія Trading Line Management SRL, а відтак інша юридична особа,  а не Компанія TRADING LINE BV, яка зазначена в заяві в якості заінтересованої особи. З огляду на викладене, скаржником не доведено належними та допустимими доказами того, що Компанія TRADIND LINE B.V. є оператором судна «Odessa» та відповідно має повноваження щодо розпорядження даним судном або його управління. Навпаки, із наданих самим же заявником доказів вбачається, що оператором судна є інша юридична особа, зазначена судом вище. Протилежного не доведено апелянтом суду апеляційної інстанції.
При цьому, визначення сторонами в договорі найму екіпажу від 11.12.2022 Компанії TRADING LINE BV, як менеджера, а Компанії MARINE PRO SERVICE LLC, як агенту з найму, здійснено виключно в рамках взаємовідносин між вказаними особами за договором, що може бути предметом доказування в суді тільки при розгляді справи по суті, а не на стадії забезпечення позову.
Слід зазначити, що менеджери суден (англ. Ship Manager) - це компанії, які приймають доручення судновласників або фрахтувальників та суднового оператора, що займаються управлінням суднами. Це включає вузьке технічне управління суднами, реєстрацію суден, експлуатацію, обслуговування, технічне обслуговування, а також управління екіпажем, серед іншого. Це також може включати ділове та комерційне управління судном, таке як його фрахтування та фінансове управління.  Тільки компанії, які відповідають вищезазначеним характеристикам, можуть класифікуватися як менеджер судна, і їх обов`язки базуються на попередньо узгоджених та довірчих відносинах із власниками суден.
Відтак, колегія суддів зазначає, що  визначення заявником Компанії TRADING LINE BV менеджером за вказаним договором жодним чином не стосується Компанії судновласника судна INLAND ASSET MANAGEMENT B.V., оскільки, як вже зазначалося вище, в матеріалах оскарження ухвали відсутні належні докази, які би підтверджували визначення судновласником вказаної Компанії TRADING LINE BV менеджером судна «Odessa» ЕНІ 06003729, прапор Нідерланди, або ж його оператором та/або диспонентним власником.
Отже, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявником не доведено суду факту наявності у нього чинної морської вимоги щодо судна «Odessa» (06003729) або щодо власника вказаного судна, зокрема, вимоги, що виникає за договором, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше та/або витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника та/або іншої морської вимоги у розумінні Конвенції.
Щодо доводів скаржника про те, що застосування судом першої інстанції  норм Кодексу Торговельного Мореплавства України, не є нормами, що безпосередньо встановлюють порядок накладання арешту на морське судно, судова колегія зазначає, що помилкове зазначення судом першої інстанції правових норм не призвело до його невірного висновку, викладеного в оскаржуваній ухвалі, а тому не є підставою для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції відповідно до норм ст.277 Господарського процесуального кодексу України.
Дійсно, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження суду під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18, від 10.11.2020 y справі № 910/1200/20). 
Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду. 
При цьому, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог (див. постанову Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 902/483/18).  Тому судовою колегією відхиляються доводи скаржника стосовно порушень судом норм процесуального права в цій частині, бо предметом дослідження є тільки докази, що повинні були бути надані заявником  саме для підтвердження наявності морської вимоги для розгляду питання щодо можливості накладення арешту за нормами Конвенції 1952 року.
Крім того, станом на час апеляційного перегляду оскарженої ухвали суду, заявником не надано належних доказів його звернення до уповноваженого суду, визначеного сторонами в договорі, з морською вимогою до визначених ним юридичних осіб, незважаючи на те, що Компанією MARINE PRO SERVICE LLC вже тричі подавались аналогічні заяви про арешт  того ж самого судна для забезпечення тієї ж морської вимоги, які були залишені судом без задоволення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного правового обґрунтування та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.
Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Згідно   ст. 276 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, вважає апеляційну скаргу Компанії MARINE PRO SERVICE LLC (адреса: 95, Griva Digeni, Gregoriou Bld., 6th floor, Flat/Office 61, 3101, Limassol, Cyprus, номер у країні реєстрації: 312128) необґрунтованою та такою, що не потребує задоволення, а ухвала Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви у справі №916/4974/24 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Компанії MARINE PRO SERVICE LLC (адреса: 95, Griva Digeni, Gregoriou Bld., 6th floor, Flat/Office 61, 3101, Limassol, Cyprus, номер у країні реєстрації: 312128) на ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви у справі №916/4974/24 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви у справі №916/4974/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 22.01.2025 року. 
Повний текст постанови складено 23 січня 2025 року.

          Головуючий суддя 	          Г.І. Діброва	
 Судді 	 Я.Ф.Савицький	
 	  А.І.Ярош