ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/933/24                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Василь НЕПОЧАТИХ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 лютого 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
                    
Судді-доповідача:                                                                                                                          Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                    Грибан І.О., Карпушової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України,   у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо вирішення питання про виплату ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 у сумі 3 750 000,00 грн, яка за життя не була виплачена ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо виплати ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 у сумі 3750000,00 грн, яка за життя не була виплачена ОСОБА_2 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.07.2022, оформленого протоколом №120, батьку загиблого ОСОБА_2 призначена одноразова грошова допомога в розмірі 3  750  000,00 грн. Однак, позивач вважає, що батьку загиблого ОСОБА_3 та сину загиблого ОСОБА_4 мала бути призначена та виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 7  500  000,00 грн кожному. На думку ОСОБА_1 , відповідачем безпідставно та протиправно виплачена одноразова грошова допомога частково. Належна набувачам частина допомоги у сумі 3  750  000,00 грн кожному не виплачена.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вирішення питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги належить до компетенції комісії Міністерства оборони України та має оформлятись відповідним рішенням. Вважає, що невиплачена частина одноразової допомоги увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 .
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку правильності визначення відповідачем належних отримувачів одноразової грошової допомоги, а також не встановив правомірність виплати ОСОБА_2 зазначеної допомоги у зменшеному розмірі. 
Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції легітимізує протиправну поведінку відповідача, спрямовану на виплату одноразової грошової допомоги належним отримувачам не в повному обсязі шляхом включення до кола отримувачів осіб, які не мають права на її отримання.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2024 та від 18.12.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Від представника Міністерства оборони України 06.12.2024 надійшов  відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Від позивача 06.01.2025 до суду апеляційної інстанції подано письмові пояснення, які останній просить врахувати під час розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи,  перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 07.07.2022 № 120, батьку загиблого капітана ОСОБА_3 , ОСОБА_2 призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 1/4 частини від 15  000 000,00 грн.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.08.2022 № 609 «Про виплату одноразової грошової допомоги за загиблого ОСОБА_3 » відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 та протоколу від 07.07.2022 №120 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум наказано начальнику сектору соціальних виплат кошти, отримані для виплати одноразової грошової допомоги перерахувати батьку ОСОБА_2  на картковий рахунок в АТ «Ощадбанк» в сумі 3  750  000,00 грн.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки приватного нотаріуса Ігнатова Д.Є від 03.10.2023 № 759/01-16, ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 .
Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги від 08.09.2023, в якій заначив, що є спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_2 . Вказує, що одноразова допомога була виплачена батьку загиблого ОСОБА_2 та сину загиблого ОСОБА_4 частково - у сумі 3  750  000, 00 грн. Належна ОСОБА_5 , але не виплачена за життя частина одноразової грошової допомоги ввійшла до складу спадщини, а тому просить виплатити вказану допомогу.
Листом від 07.08.2023 №Ц-46823 Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України повідомив позивачу, що він не належить до кола осіб, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_3 , підстав для призначення одноразової грошової допомоги немає.
ОСОБА_1 вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги в порядку спадкування, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частин першої, другої статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (далі Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
В силу вимог п. 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ його дія поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно із частинами першою, другою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції на дату загибелі військовослужбовця) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
За приписами статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця), зокрема, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»     за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Згідно з частиною третьою статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин першої, восьмої, дев`ятої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
У зв`язку з введенням воєнного стану в України, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» було встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Із матеріалів справи вбачається, що 02.06.2022 ОСОБА_2 звертався із заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю його сина ОСОБА_3 . За результатом розгляду цієї заяви комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом від 07.07.2022 про призначення одноразової грошової допомоги батьку загиблого внаслідок смерті, пов`язаної із захистом Батьківщини - ОСОБА_2 в розмірі частини 15  000  000, 00 грн в сумі 3  750  000,00 грн.
Доводи апелянта про те, що судом не надано оцінку правильності визначення відповідачем належних отримувачів зазначеної одноразової грошової допомоги, а також правомірність виплати такої допомоги у зменшеному розмірі, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи із наступного.
Відповідно до частини шостої статті 16-3 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно частини дев`ятої статті 16-3 цього Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання припису частини дев`ятої статті 16-3 вищезазначеного Закону постановою Кабінетом Міністрів України від 25.12.2013 року №975 затверджено "Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - Порядок №975).
Пунктом 13 Порядку №975 визначено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Наказом Міністерства оборони України від 26.10.2016 №564, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2016 року за №1497/29627, затверджене Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відповідно до якого Комісія уповноважена приймати рішення про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Згідно розділу II Положення основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішень про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги, передбаченої  статтею 16  Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»,  статтею 21-4  Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та компенсаційних сум військовослужбовцям, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, які загинули під час виконання обов`язків військової служби у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, передбачених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН та постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року  № 290  «Про затвердження Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках».
З метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія зобов`язана приймати рішення про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги в місячний строк із дня надходження всіх необхідних документів.
Проаналізувавши вищезазначені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме на відповідача чинним законодавством покладено обов`язок щодо прийняття рішень про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Саме до завдань відповідача входить з`ясування питання щодо кола осіб, які можуть претендувати на отримання одноразової грошової допомоги.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 1840/2970/18.
Дискреція є необхідною та безальтернативною для управлінської діяльності адміністративного органу юридичною конструкцією, завдяки якій вирішується низка важливих завдань, центральними з яких є забезпечення справедливої, ефективної та орієнтованої на індивідуальні потреби приватної особи правозастосовної та правотворчої діяльності названих суб`єктів.
Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.
Отже, вирішення питання стосовно можливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги відноситься до компетенції Міністерства оборони України, яке з урахуванням своїх дискреційних повноважень зобов`язано прийняти одне із можливих рішень.
В даному випадку адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Із матеріалв справи вбачається, що у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 відповідачем відповідно до статті 16 Закону України №2011-XII встановлено коло осіб, яка мають (можуть мати) право на отримання одноразової грошової допомоги: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 (у разі підтвердження свого права на отримання одноразової грошової допомоги, кожна із зазначених осіб претендує на отримання частини від 15 000 000,000 грн.
Щодо вимог позивача про визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо вирішення питання про виплату позивачу в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 у сумі 3  750 000,00 грн, яка за життя не була виплачена ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За приписами статті 1219 Цивільного кодексу України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:
1) особисті немайнові права;
2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;
3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;
5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Статтею 1227 Цивільного кодексу України встановлено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Таким чином, право на отримання виплат спадкоємці (правонаступники) мають лише у випадку, якщо така виплата була належна (нарахована) померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили за життя, однак померлим не отримана.
Із системного аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що після смерті ОСОБА_2 до складу спадкового майна може входити лише призначена сума одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю його сина військовослужбовця.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 у сумі 3  750  000,00 грн.
Навпаки, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що батьку позивача, як одній із 4 осіб, які претендували на виплату одноразової грошової допомоги і який підтвердив своє право на отримання такої допомоги, належна частина від 15  000  000,00 грн виплачена на підставі рішення комісії Міністерства оборони України від 07.07.2022 №120. Частина одноразової грошової допомоги у розмірі 7  500  000, 00 грн залишається нерозподіленою та буде виплачена відповідно до вимог чинного законодавства України.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що право на отримання одноразової грошової допомоги, на яку претендує позивач, нерозривно пов`язано з особою спадкодавця, як батьком померлого військовослужбовця. Чинне законодавство не визначає можливості переходу в порядку спадкування права на призначення одноразової грошової допомоги, яке не було реалізовано спадкодавцем за свого життя.
Разом з тим, в ході судового розгляду судом не встановлено факту порушення відповідачем будь-яких вимог чинного законодавства. 
Також є безпідставними посилання скаржника на судову практику, викладену у постанові Верховного Суду від 08.10.2024 у справі №280/9248/23, оскільки правові позиції у справі, що розглядається, та правові позиції у справі, на яку послався скаржник, є різними.
Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
З урахуванням наведеного, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2024 року у справі №620/933/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач                                                                                                                                             О.М. Кузьмишина

Судді                                                                                                                                                                                       І.О. Грибан          

                                                                                                О.В.Карпушова