ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/9431/23
Провадження № 22-ц/820/306/25
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,
розглянув в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/9431/23 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом   ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 65 704 грн. заборгованості за договором позики. 
ОСОБА_2  02 жовтня 2024 року подав до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області клопотання про зупинення провадження по справі, обгрунтовуючи тим що він проходить військову службу в навчальному центрі НОМЕР_1 ОНЦ ПС ЗСУ, що підтверджується рекомендованим листом від 02 серпня 2024 року.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2024 року клопотання ОСОБА_2 задоволено, провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики зупинено до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає вказане рішення незаконним, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Так апелянтка просить врахувати, що надана ОСОБА_2 копія рекомендаційного листа про проходження ним військової служби є нечитабельною та не завіреною в установленому законом порядку, що не може бути належним і допустимим доказом у справі. Таким чином даний висновок не може слугувати доказом проходження відповідачем військової служби, а відповідно й бути підставою для зупинення провадження у справі.
Крім того не можуть слугувати доказом проходження відповідачем військової служби й відповідь надана ІНФОРМАЦІЯ_1 на запит суду, так як з неї слідує, що відповідач направлений на підготовку до 38 ОНЦ ПС ЗСУ для подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , а не у військовій частині НОМЕР_3 згідно наданого відповідачем рекомендаційного листа доданого ним до клопотання, як підставу для зупинення провадження у справі у зв`язку із проходження ним військової служби.
Таким чином апелянтка стверджує, що не зрозуміло де відповідач проходить військову службу і чи проходить він її взагалі, оскільки належних та допустимих доказів проходження військової служби він не надав. 
Також звертає увагу суду що в обґрунтування клопотання про зупинення провадження у справі відповідачем не зазначено у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період його знаходження на військовій службі, враховуючи те що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав, так як ОСОБА_2 може вести справі в суді особисто або за участі свого представника.
Перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
У відповідності до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так, судом було встановлено, що квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням збільшеного розміру позовних вимог, просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 09.09.2022 року в сумі 65704 грн., 1843 грн. інфляційних втрат та 1544,49 грн. три відсотки річних.
В ході розгляду справи 02 жовтня 2024 року відповідач подав суду електронною поштою клопотання про зупинення провадження в справі на час проходження ним військової служби.
25 жовтня 2024 року відповідач електронною поштою направив суду довідку з військової частини, копію контракту про проходження громадянином військової служби у Збройних силах України на посадах рядового складу.
Як вбачається з довідки з військової частини НОМЕР_2 рядовий ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частини НОМЕР_2 з 18.09.2024 року (наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 18.09.2024 № 269) по теперішній час.
Відповідно Контракту про проходження громадянином військової служби у Збройних силах України на посадах рядового складу ОСОБА_2 18.09.2024 підписав контракт з командиром військової частини НОМЕР_2 строком на три роки на проходження військової служби в Збройних Силах України
На запит адвокат позивача йому було надано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 28.10.2024 року, згідно якого ОСОБА_2 було направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 305 від 29 жовтня 2024 року ОСОБА_2 з 29 жовтня 2024 року зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення.
Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії).
Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року).
Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації.
24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України - повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України.
Під час збройної агресії Російської Федерації проти України та після повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України 24 лютого 2022 року відповідач уклав контракт зі Збройними силами України та проходить військову службу у військовиій частині НОМЕР_3 Збройних Сил України. 
Згідно ст.ст. 1,3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Військовим командуванням, якому згідно з цим Законом надається право разом з органами виконавчої влади, військовими адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, є: Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.
Військове командування, в межах повноважень, визначених цим Законом та Указом Президента України про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, затвердженим Верховною Радою України, видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України»:
-оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або збройного конфлікту;
-збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій:
-воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;
-військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій;
За ст. 4 цього ж Закону у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.
Ст. 12 цього ж Закону передбачено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.
В зв`язку з чим є очевидним, що Збройні сили України в разі оголошення в країні воєнного стану автоматично в силу закону переводяться на воєнний стан і таке переведення не потребує окремого законодавчого акту. 
У статті 129 Конституції України одними із основних засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.
Пунктом 2 частини першої вказаної правової норми встановлено, що зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ,від 21 жовтня 2010 року).
       В Україні діє воєнний стан, який був введений в дію відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, та з того часу по даний неодноразово продовжувався Указами Президента України, затвердженим Законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».
       Воєнний стан на території України діє і на час розгляду даної цивільної справи.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що відповідач ОСОБА_2 , який уклав контракт про проходження військової служби в Збройних силах України 18 вересня 2024 року і зарахований до військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу по особовому складу від 18 вересня 2024 року № 269, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 відповідно до наказу командира частини № 305 від 29 жовтня 2024 року та приймає безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії на виконання Указу Президента України «Про введення воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 64/2022.
Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.
Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може бути застосована судами під час вирішення питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Колегія суддів звертає увагу на те, що конструкція норми пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України носить імперативний характер та покладає на суд саме обов`язок зупинити провадження у справі за цією підставою, при цьому, незалежно від наявності у сторони представника, стадії процесу (підготовче провадження, розгляд справи по суті, апеляційне, касаційне оскарження), ціни позову, виду вимог, що розглядаються у провадженні, чи будь-яких інших чинників.
Доводи апеляційної скарги, що відповідач не надав достатніх та переконливих доказів проходження ним військової служби слід відхилити.
Такі доводи апелянта спростовуються довідкою з військової частини НОМЕР_2 , копією контракту про проходження громадянином військової служби у Збройних силах України на посадах рядового складу від 18.09.2024 року. наказом командира військової частини НОМЕР_3 № 305 від 29 жовтня 2024 року
Вказані документи апелянтом не спростовано.
Твердження апелянта, що відповідачем необгрунтовано в чому полягає неможливість розгляду справи в період знаходження його на військовій службі не заслуговують на увагу.
Приписи частини першої статті 251 ЦПК України, є імперативними, Держава Україна діє в стані війни, воєнного стану, і участь в розгляді справи сторони, яка перебуває в складі військових формувань під час такого стану, відповідно врегульовано нормами ст. 251 ЦПК України з метою захисту процесуальних прав такої сторони.
Така ж позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2024 року в справі № 466/8799/22, від 29 лютого 2024 року в справі № 149/9/23, від  19 червня 2024 року в справі № 490/1923/23, від 17 липня 2024 року в справі № 439/1518/23, від 05 грудня 2024 року в справі № 285/7724/23, від 19 грудня 2024 року  в справі № 484/40/21. 
Посилання апелянт на інші правові позиції Верховного Суду України не спростовують висновків суду першої інстанції так як в даних постановах теж передбачена можливість зупинення провадження в справі на час перебування сторони у складі Збройних Сил, що переведені на військовий стан.
Апеляційний суд також критично оцінює доводи апелянта про те, що що відповідач може особисто вести справу в суді чи через свого представника, оскільки вимоги пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України щодо обов`язкового зупинення провадження у справі застосовуються незалежно від цих обставин.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 лютого 2025 року.

Судді                         А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова