ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/1203/21  Номер провадження 22-ц/814/1209/25	Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я. 
розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  адвоката Козуба Олега Івановича, представника ОСОБА_1 , на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2024 року (час ухвалення судового рішення з 11:16:21 до – час не зазначений; дата виготовлення повного тексту судового рішення – 26 листопада 2024 року) у  справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

                                     У С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, який уточнила, та остаточно просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь 26 700 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 12.02.2021 становить 743 285 гривень 28 копійок, в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, а також 100 000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Заявлені вимоги мотивовані тим, що постановою Харківського районного суду Харківської області від 12.11.2019 у справі №2034/1-250/11, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 10.12.2020, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, на підставі п.2 та п.4 ч.1 ст.49 КК України - у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.3 ст. 358 КК України закрито; цивільний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Судом у вище вказаній постанові Харківського районного суду Харківської області встановлено, що ОСОБА_1 , разом з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, заволодів грошима у розмірі 26 700 доларів США, належними ОСОБА_2 , чим спричинив потерпілій збиток у великому розмірі.
Внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення ОСОБА_2 завдана майнова та моральна шкода, що полягає у наступному.
Грошові кошти у розмірі 26 700,00 доларів США, якими протиправно заволодів відповідач внаслідок вчинення ним злочину, належали позивачці, внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення ОСОБА_2 була протиправно позбавлена права власності на своє майно. На момент пред`явлення цього позову (12.01.2021) сума грошових коштів 26 700,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України (1 долар США = 27,8384 грн) еквівалентна 743 285,28 гривень. 
Також, внаслідок протиправних дій відповідача (вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення) позивачці була завдана моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які вона зазнала у зв?язку із протиправним позбавленням власності - грошових коштів, які їй не повернуті вже більше 12 років). Внаслідок постійного стресу у позивачки погіршився стан здоров`я і вона вимушена постійно проходити лікування, що підтверджується відповідною медичною документацією (копії надала); психоемоційний дискомфорт та зміна укладу життя у зв`язку із необхідністю з`являтися на виклики слідчого, брати участь у слідчих діях, численних судових засіданнях (більше 150 судових засідань), замість приділення часу улюбленій роботі і проведення часу із сім`єю, що підтверджено матеріалами кримінальної справи №2034/1-250/11; через протиправне заволодіння ОСОБА_1 грошовими коштами позивачки, які були йому передані в рахунок оплати за придбаний автомобіль, який так і не був переданий ОСОБА_2 , вона не має змоги працювати протягом цих 12 років (автомобіль придбавався для роботи), внаслідок чого фінансовий стан позивачки погіршився.
ОСОБА_2 оцінила компенсацію за моральні страждання у розмірі 100 000,00 гривень.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі частини від 26 700 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату подачі позовної заяви 12.02.2021року, становить 371 642грн.64 коп.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.
Відмовлено ОСОБА_2 у стягненні із ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 гривень.
Судовий збір, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 , віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі адвокат Козуб О.І., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на висновки, викладені у постанові ВС від 28 лютого 2018 року (справа №466/506/15-ц), зазначається, що у разі, якщо у кримінальній справи не було ухвалено обвинувального вироку, то суд, вирішуючи цивільний позов, має дослідити докази, отримані у кримінальному провадженні, разом з іншими доказами у сукупності.
Всупереч наведеним висновкам та сталій судовій практиці суд першої інстанції не досліджував матеріали кримінального провадження, не послався на докази, які підтверджують вину відповідача, безпосередній причинний зв?язок між його діями і наслідками, що настали для відповідачки.
Суд обмежився посиланням на постанову про закриття кримінального провадження, вважаючи її достатньою для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності, та не взяв до уваги, що жодним судовим рішенням не встановлено вину відповідача у вчиненні кримінального правопорушення.
Факти, встановлені під час досудового слідства у кримінальному провадженні, яке було закрито, не є доказом вини відповідача. Разом з тим, позивачкою до позову не долучено жодного доказу на підтвердження заявлених вимог, посилання позивачки на висновок експерта у кримінальному провадженні №341 від 25 серпня 2009 року є нобгрунтованим, оскільки у вказаному висновку експерт вказав на неможливість встановити особу, яка вчинила підпис у розписці від 14 липня 2008 року про отримання грошей від позивачки.
Суд першої інстанції зазначеному доказу жодної оцінки не надав.
Звертається увага, що суд першої інстанції не розглянув клопотання позивачки про допит свідків, про що нею було заявлено у позові. 
Висновки суду першої інстанції у частині вимог про відшкодування моральної шкоди не є обгрунтованими – суд не дослідив обставин, якими позивачка обгрунтовувала свої моральні страждання, зокрема у частині позбавлення її можливості працювати тривалий час. Надані позивачкою медичні документи не мають жодного зв?язку із предметом позову, сам факт тривалого розслідування кримінального провадження і його розгляду у суді не є належним доказом на підтвердження моральних страждань позивачки.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отримано. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебувала кримінальна справа №2034/1-250/11 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів передбачених ч.3 ст.190, ч.3 ст.358 КК України.
Згідно обвинувачення  ОСОБА_1 разом з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, заволоділи грошима у розмірі 26 700 доларів США, належними ОСОБА_2 , чим спричинив потерпілій збиток у великому розмірі. 
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2017 року ОСОБА_1 визнано невинним за ч.3 ст.190, ч.3 ст.358 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03.09.2019 року апеляційну скаргу прокурора і потерпілої ОСОБА_2 задоволено частково. Вирок Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2017 року відносно ОСОБА_1 скасовано, а справа повернута до того ж суду для розгляду по суті в іншому складі суду.
Постановою Харківського районного суду Харківської області від 12.11.2019 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, на підставі п.2 та п.4 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності; кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, закрито; цивільний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду. Роз`яснено, що відповідно до положень ст. 28 КПК України в редакції 1960 року потерпіла не позбавлена права права пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи з підстав, зазначених у ст. 7-1 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки, завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від  10 грудня 2020 року постанову Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 – без задоволення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, оскільки кримінальна справа припиняється з нереабілітуючих для особи підстав, тобто клопотання ОСОБА_1 про закриття кримінальної справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України свідчить про визнання відповідачем факту вчинення ним вказаного злочину, вини та факту заподіяння своїми діями позивачу майнової та моральної шкоди, що входить до складу цього злочину.
За таких умов, є доведеними обставини щодо неправомірності дій відповідача, заподіяння ним шкоди позивачу, наявності безпосереднього причинного зв`язку між ними і шкодою та вини відповідача.
Фактичне визнання вини обвинуваченим встановлено при закритті кримінальної справи, зокрема в мотивувальні частині ухвали Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року зазначено, що: «При цьому ОСОБА_3 клопотав про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв?язку із закінченням строків давності, тобто не заперечував проти такого звільнення з цієї нереабілітуючої підстави…»
Відтак доводи відповідача та представника відповідача щодо недоведеності вини відповідача з огляду на відсутність обвинувального вироку суду та невстановлення обставин винуватості ОСОБА_1 суд ввизнав неспроможними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону
На момент пред`явлення позову - 12.01.2021, сума грошових коштів 26 700,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України (1 долар США = 27,8384 грн) еквівалентна 743 285,28 гривень.
Проте оскільки, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення разом з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, суд дійшов висновку, що вимога про відшкодування майнової шкоди підлягає частковому задоволенню, тобто підлягає стягненню частина вказаної суми, а саме 371 642 грн. 64 коп.
Злочинні дії відповідача завдали позивачці моральної шкоди.
З урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, з огляду на ступінь вини відповідача, надані позивачкою докази, суд вважав, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн є належним способом відновлення прав позивачки. 

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до приписів ч.4 ст.263 ЦПК України враховує висновки, викладені Верховним Судому у постанові 28 січня 2025 року по справі № 947/11982/23 з аналогічними фактичними обставинами і спірними правовідносинами.
У вказаній справі Верховний Суд, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції, зазначив таке. 
«Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У справі, яка переглядається в касаційному порядку, встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 березня 2023 року у справі № 520/3592/15-к клопотання обвинуваченої ОСОБА_2 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності задоволено.
Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною першої статті 190, частиною другою статті 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі статті 49 КК України.
Кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 42014160110000050 від 29 серпня 2014 року відносно ОСОБА_2 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 190, частиною другою статті 190 КК України закрито, що є нереабілітуючими обставинами.
Враховуючи вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи, апеляційний суд на підставі наявних у справі доказів правильно вважав установленим, що розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 , становить 47 750,00 грн, оскільки саме такий розмір шкоди, заподіяної з вини ОСОБА_2 , встановлений в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 20 березня 2023 року про закриття кримінального провадження.
Аналогічні висновки щодо розміру майнової шкоди, встановленого під час розгляду кримінальної справи, міститься в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21).»
Як встановлено постановою Харківського районного суду Харківської області від 12.11.2019, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року,   ОСОБА_1 разом з іншою особою, матеріали кримінальної справи у відношенні якої виділені в окреме провадження, заволоділи грошима у розмірі 26 700 доларів США, належними ОСОБА_2 .
Вказані обставини підтверджуються також документами кримінального провадження №2034/1-250/11 (т.1 а.с.53,54, 55-62,67, 69, 70-72, 73-76, 99-106, 121 зворот, 123; т.3 а.с.258-262, 335, 336-337, 339, 341, 343, 347-352, 356, 357, 373, 375, 376; т.8 а.с.135, 150, 154; т.9 а.с.261; т.13 а.с.160); зокрема у межах кримінального провадження ОСОБА_1 , опитаний і допитаний у різних процесуальних статусах, послідовно підтверджував, що він взяв у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 26 700 доларів США за продаж автомобіля, що належав ОСОБА_4 ; висновком експерта та іншими доказами підтверджено, що саме ОСОБА_1 поставив підпис у розписці про отримання ОСОБА_4 коштів у сумі 26 700 доларів США за продаж автомобіля.
З огляду на встановлене доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 у протиправному позбавленні ОСОБА_2 майна (грошових коштів) не є обгрунтованими.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту заподіяння позивачці моральної шкоди, а також з визначеним судом розміром відшкодування.
Доводи апеляційної скарги у цій частині є необгрунтованими, оскільки сам лише факт протиправного позбавлення власності і тривале перебування позивачки у невизначеному стані вочевидь мало негативний психо-емоційний вплив на позивачку. 
Проаналізувавши питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, наведені апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Козуба  Олега Івановича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 19 березня 2025 року.

Головуючий суддя                                                   О.А.Лобов 

     Судді                                                                     А.І.Дорош

В.М.Триголов