УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2025 року
м. Київ
справа № 733/859/21
провадження № 51-2793 cк 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року,
встановив:
За вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2024 року ОСОБА_5 засуджено: за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК)до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією частки належного йому на праві власності майна; за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ч. 1 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з  конфіскацією частки належного йому на праві власності майна 
Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року вказаний вирок залишено без змін.
Відповідно до обставин, встановлених у вироку суду, 14 червня 2021 року близько  14:00 ОСОБА_6 , який був залучений в якості покупця для проведення оперативної закупки (легендована особа), прибув до будинку за місцем проживання ОСОБА_5 , що розташований в АДРЕСА_1 , де останній, діючи умисно, переслідуючи корисливі мотиви власного збагачення, шляхом збуту наркотичного засобу, домовився з ОСОБА_6 про продаж наркотичного засобу, при цьому дійшовши згоди щодо вартості та обсягу наркотичного засобу. 
У подальшому ОСОБА_5 , діючи з умислом, спрямованим на збут наркотичного засобу, спільно з ОСОБА_6 прибули до будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_5 умисно передав ОСОБА_6 за грошові кошти в розмірі 1 000 грн поліетиленовий пакет із подрібненою речовиною рослинного походження коричнево-зеленого кольору, яка згідно висновку судової експертизи є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 44,787 г.
Далі, ОСОБА_5 , продовжуючи свою злочинну діяльність зі збуту наркотичних засобів, 25 червня 2021 року в період часу з 17:00 год до 18:00 год, перебуваючи в житловому будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, збув ОСОБА_6 , який був залучений в якості покупця для проведення оперативної закупки, за грошові кошти в розмірі 1 000 грн поліетиленовий пакет із вмістом подрібненої речовини рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку судової експертизи є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - каннабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 27,1 г.
Крім цього, у невстановлений у ході досудового розслідуванням час, ОСОБА_5 на території Прилуцького району знайшов дикорослі рослини роду «Коноплі», від яких відірвав гілки, та які, сприймаючи як наркотичний засіб, переніс до житлового будинку за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , де висушив їх та незаконно зберігав. 
25 червня 2021 року в період часу з 19:03 год по 19:50 год в АДРЕСА_1 , в господарчому приміщенні на території вказаного господарства під час проведення санкціонованого обшуку ОСОБА_5 видав речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експертизи є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 237,2 г.
В касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення та призначити його підзахисному ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст.307 КК, із застосуванням положень ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна; за ч.1 ст. 309 КК - у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна. 
В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суди не врахували усіх даних про особу засудженого, а саме не взято до уваги те, що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість та застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК є необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, урахував усі обставини кримінального провадження, в тому числі й тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, один з яких згідно ст.12 КК відноситься до категорії тяжких злочинів, а інший до кримінальних проступків, особу винного, який розлучений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його позитивну характеристику з місця проживання.
Також судом враховано і наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання. 
З огляду на вищевикладені обставини, місцевий суд не знайшов підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст.69 КК та дійшов обґрунтованого висновку про те, що виправлення та перевиховання його можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, і тому призначив йому покарання за ч. 2 ст. 307 КК у виді позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частки належного йому майна, за ч. 1 ст. 309 КК у виді обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання  визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частки належного йому майна.
Саме таке покарання на переконання колегії суддів місцевого суду є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення в межах своєї компетенції, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам, наведеним в касаційній скарзі сторони захисту та не знайшов підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі. При цьому, колегія суддів апеляційного суду вказала, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК та за своїм видом і розміром є справедливим по відношенню до нього.
З вказаними висновками погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди з судовими рішеннями в частині призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання, не спростовують висновків судів та не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цих судових рішень.
Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2024 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_7                                              ОСОБА_2                                        ОСОБА_3