П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/30404/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Леміщак Д.М.
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
28 січня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Моніча Б.С.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.08.2023 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.07.2000 по 04.04.2002 на посаді вчителя фізичного виховання Ходорківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, виплату матеріальної допомоги в період профнавчання з 26.05.2010 по 09.11.2010 та призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 21.08.2023 (дати звернення).
Рішенням Житомирськогоо окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року позов задоволено частково.
Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28.08.2023 № 063850007043 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 21.08.2023 ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
У задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволених вимог, відповідач - ГУ ПФУ в Запорізькій області, звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши в межах доводів апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів встановила наступне.
Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.06.2023 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи з 10.05.2023 довічно.
21.08.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додано, зокрема, виписки з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності, документи про стаж (№ 8/392) згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, копію посвідчення серії НОМЕР_1 , копію трудової книжки серії НОМЕР_2 .
З урахуванням принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким 28.08.2023 прийнято рішення № 063850007043 про відмову у призначенні пенсії. У рішенні вказано:
«Вік заявника 45 років 01 місяць 20 днів. Статтею 32 Закону № 1058 визначено умови призначення пенсії по інвалідності для осіб з інвалідністю другої групи від 43 до досягнення особою 45 років включно при наявному страховому стажі - не менше 10 років. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не підтверджено дошлюбне прізвище. Не зараховано періоди згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 09.09.1997:
- період перебування в центрі зайнятості з 26.05.2010 по 09.11.2010, оскільки згідно ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 передбачено виплату матеріальної допомоги тільки у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації;
- період роботи з 01.07.2000 по 04.04.2002, оскільки відповідно даним реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період. Період роботи з 09.09.1997 по 04.04.2002 потребує перевірки.
Страховий стаж становить 7 років 11 місяців 8 днів, що є недостатнім для призначення цього виду пенсії.
Прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до п. 1 ст. 32 Закону № 1058 в зв`язку з відсутністю необхідного стажу 10 років».
Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 31.08.2023 № 0600-0218-8/90905.
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.
При цьому, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог зобов`язального характеру до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області, оскільки відповідно приписів пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.
Так, спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.
Відповідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема, для осіб з інвалідністю третьої групи від 43 років до досягнення особою 45 років включно при наявному страховому стажі не менше 10 років.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-ІV).
Згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Крім того, відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Зі змісту викладених положень слідує, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Такі повноваження пенсійного органу повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.
При цьому, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Зі змісту рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області № 063850007043 встановлено, що підставою відмови у призначенні пенсії позивача є незарахування періоду роботи з 01.07.2000 по 04.04.2002, оскільки відповідно до даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період.
Як встановлено судом першої інстанції, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 , виданій 09.09.1997, за спірний період наявні такі записи:
- запис № 1: 09.09.1997 – призначена на посаду вчителя фізичного виховання Ходорківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, наказ по Ходорківській середній школі № 50 від 09.09.1997;
- запис № 2: 04.04.2002 – звільнена з посади вчителя фізичного виховання Ходорківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів по ст. 38 КЗпП України в зв`язку з поважними сімейними обставинами, наказ по відділу освіти Попільнянської райдержадміністрації № 20-к від 04.04.2002.
Крім того, на підтвердження стажу роботи в цей період позивач надала пенсійному органу копію довідки Ходорківського ліцею Попільнянської селищної ради Житомирської області № 105-01/32 від 28.09.2023, копію витягу з наказу по Ходорківській середній школі № 50 від 09.09.1997, копію архівної копії наказу по відділу освіти Попільнянської райдержадміністрації № 20-к від 04.04.2002, видану комунальною установою «Трудовий архів» Попільнянської селищної ради Житомирської області.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.
Статтею 14-1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.
Пунктом 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 (далі – Положення № 794) визначено, що персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до п. 11 Положення № 794 фізична особа має право ознайомлюватися з відомостями про неї, внесеними до системи персоніфікованого обліку; у разі незгоди з відомостями, внесеними до системи персоніфікованого обліку, звертатися до уповноваженого органу із заявою про їх виправлення; вимагати від роботодавців повного та своєчасного подання до уповноваженого органу відомостей стосовно персоніфікованого обліку.
Згідно з п. 15 Положення № 794 спори, що виникають з питань правовідносин, пов`язаних з персоніфікованим обліком, розв`язуються за згодою сторін, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Аналізуючи зазначені норми права у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що наявність у системі персоніфікованого обліку (реєстрі застрахованих осіб) відомостей про періоди трудової діяльності застрахованих осіб є підставою для призначення та здійснення відповідній особі пенсійних виплат. Водночас відсутність у реєстрі відповідної інформації призведе до порушення права застрахованої особи на одержання виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
До того ж, судом першої інстанції підставно зауважено, що позивач не може нести негативних для себе наслідків через відсутність відомостей у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру, до формування якого вона не має жодного стосунку.
Стосовно незарахування до страхового стажу позивача період її перебування в центрі зайнятості з 26.05.2010 по 09.11.2010 судова колегія відзначає наступне.
Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , виданої 09.09.1997, остання за цей спірний період містяться наступні записи:
Попільнянський районний центр зайнятості
- запис № 9: 26.05.2010 – розпочато виплату матеріальної допомоги в період профнавчання ст. 27 п.п. 3.4.5 ст. 31 ЗУ ЗДССВБ (суд розцінює вказану абревіатуру як посилання на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»), наказ № НТ 100527 від 27.05.2010;
- запис № 10: 09.11.2010 – припинено виплату матеріальної допомоги в період профнавчання на підставі п.15 пп. 12 ПНМДППН (суд розцінює вказану абревіатуру як посилання на Порядок надання матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного), наказ № НТ 101110 від 10.11.2010.
Позивач також надала пенсійному органу копію свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації серії 12 СВ № 0063 від 09.11.2010 та додатку до цього свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації, реєстраційний номер 50 від 09.11.2010, згідно яких їй присвоєно кваліфікацію «перукар».
Так, спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція), пунктом 1.1. якої було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Відповідно до п. 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 2.12 Інструкції №58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Судова колегія наголошує, що законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено Порядком № 637.
В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
При цьому, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Відтак, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що наразі, наявні в матеріалах справи докази в повному обсязі спростовують будь-які сумніви у можливому маніпулюванні з цими записами, а тому останні є належними та допустимими доказами для підтвердження трудового стажу позивача.
Разом з тим, судова колегія зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах в разі наявності сумнівів або необхідності уточнити певні відомості.
Тобто, ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності по формальних підставах, не надавши при цьому до суду доказів на підтвердження того, що відомості трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості.
Наразі, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів на підприємстві.
При цьому, належних доказів в підтвердження недостовірності та неправдивості інформації, що міститься в трудовій книжці позивача, матеріали справи не містять, а остання в судовому порядку недійсною не визнавалась.
Таким чином,  сукупний страховий стаж позивача складає: 7 років 11 місяців 8 днів (стаж, врахований пенсійним органом), 1 рік 9 місяців 4 дні (стаж за період з 01.07.2000 по 04.04.2002) та 5 місяців 15 днів (стаж за період з 26.05.2010 по 09.11.2010), що разом становить 10 років 1 місяць 24 дні та свідчить про наявність у позивача права на пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України України в Запорізькій області від 28.08.2023 № 063850007043 про відмову у призначенні позивачу пенсії по інвалідності.
Також, судова колегія, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі № 240/16372/23, погоджується з обраним судом першої інстанції способом поновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 21.08.2023 позивачу пенсію по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
В контексті викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України. 

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Моніч Б.С.    Гонтарук В. М.