Головуючий І інстанції: О.А. Прилипчук

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 р. 	Справа № 480/4208/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.11.2021, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 25.11.21 по справі № 480/4208/19
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головнеого управління Державної податкової служби у Сумській області                    
про визнання протиправною та скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , апелянта) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області ( далі - відповідач, ГУ ДПС в Сумській обл) в якій з урахуванням уточнення просив:- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної податкової служби у Сумській області від 09.07.2019 №Ф-0008251303 в сумі 137 602,08 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року №480/4208/19 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, за умови невідповідності висновків суду обставинам справи, а також не повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що перевірка його діяльності як фізичної особи-підприємця виходить за межі предмета перевірки, оскільки відповідним наказом контролюючого органу визначена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності платника податків ОСОБА_1 як фізичної особи, що перевірка проведена з порушенням вимог чинного податкового законодавства в частині її призначення. Суд першої інстанції не врахував того, що позивачем самостійно сплачено податок з доходів фізичних осіб від реалізації нерухомого майна як фізичною особою за ставкою 5 % від отриманої суми (вартості), а також земельних ділянок та 1,5 % військового збору в порядку ст. 167, ст. 172 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Вказує на те, що органи податкової служби не мають права виносити податкові повідомлення-рішення до набрання законної сили відповідним рішенням в кримінальній справі (на час розгляду справи здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 32018200000000075 від 13.08.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 Кримінального кодексу України). Зазначає про нарахування податкових зобов`язань контролюючим органом за відсутності первинної документації, а висновок експерта, який покладено в основу акта перевірки та податкового повідомлення-рішення від 09.07.2019 за № 0008271303, не містить всього обсягу належних вихідних даних, тому визначити достовірну вартість об`єктів нерухомості для обчислення таких зобов`язань неможливо.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому  зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються положеннями чинного законодавства України та обставинами справи, встановленими судом першої інстанції. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі – КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах  доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорені сторонами.
Відповідно до наказу ГУ ДФС у Сумській області від 21.05.2019 № 977 «Про проведення документальної позапланової невинної перевірки платника податків ОСОБА_1  (а.с. 12) та повідомлення про проведення перевірки віл 21.05.2019 № 163 (а.с. 13) Головним управлінням ДФС у Сумській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фінансово-господарської діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016р. по 31 грудня 2018р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиного внеску) за період з 01 січня 2016р. по 31 грудня 2018р., валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2016р. по 31 грудня 2018р., за результатами якої складено акт від 10.06.2019 року № 642/18-28-13-03-10/3050307653/136 (а.с. 21-84).
09.07.2019 ГУ ДФС у Сумській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-0008251303 зі сплати єдиного внеску у розмірі 137 602,08 грн. (а.с. 98).
Позивач зазначив, що в акті перевірки від 10.06.2019 № 642/18-28-13-03- 10/3050307653/136 зазначено, що ГУ ДФС у Сумській області здійснено опрацювання даних наявної податкової інформації щодо отримання платником податків ОСОБА_1 доходів за ознакою 104 - сума доходу фізичних осіб, отримана від продажу (обміну) нерухомого майна (у т.ч. земельні ділянки та будівлі), як фізичної особи, а не в рамках підприємницької діяльності як ФОП.
Податковим органом перевірена сума виплачена на користь громадянина ОСОБА_1 за ознакою 104 доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, при цьому надалі вся перевірка зводиться до перевірки діяльності позивача як фізичної особи- підприємця, що виходить за межі предмету перевірки, оскільки в наказі ГУ ДФС у Сумській області від 21.05.2019 № 977 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 » , повідомленні про проведення перевірки від 21.05.2019 № 163 та самому Акті перевірки від 10.06.2019 №642/18-28-13-03-10/3050307653/136 визначена документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово- господарської діяльності платника податків ОСОБА_1 як фізичної особи.
Об`єкти нерухомості було реалізовано позивачем на підставі договорів купівлі- продажу, де продавцем зазначено ОСОБА_1 , як фізичну особу, на ім`я якого були видані Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що були видані на підставі рішень виконавчих комітетів відповідних місцевих рад.
Позивачем самостійно сплачено податок з доходів фізичних осіб від реалізації нерухомого майна як фізичною особою за ставкою 5% від отриманої суми (вартості), а також земельних ділянок, в порядку ст. 172 ПК України, що відповідає законності та правосвідомості позивача, оскільки фізична особа, перебуваючи в статусі суб`єкта підприємницької діяльності, може здійснювати договірні відносини від свого імені як фізична особа.
Однак, відповідач, відповідно до акту перевірки від 10.06.2019, досліджуючи діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи, протиправно вважає, що така діяльність є підприємницькою, та передбачає на меті отримання доходу як підприємцем, в результаті чого, за висновками ГУ ДФС у Сумській області, позивачем, окрім всього іншого, через заниження чистого оподатковуваного доходу занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 рік в розмірі 137 602,08 грн., у зв`язку з чим виставлено спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.07.2019 № Ф-0008251303.
Враховуючи зазначене, вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.07.2019 № Ф-0008151303 протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси, у зв`язку з чим звернувся до суду.
За результатами перевірки позивача податковим органом прийняті податкові  повідомлення-рішення № 0008271303 та № 00083212303 від 09.07.2019, які позивач оскаржив їх до суду.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 у справі № 480/4636/19 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено (а.с. 173-175).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі № 480/4636/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 по справі № 480/4636/19 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2023 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 у справі № 480/4636/19 залишені без змін (https://reestr.court.gov.ua/Review/115385898).
Продовжуючи розгляд справи колегія суддів зазначає, що у періоді з 01.01.2016 по 31.12.2018, що перевірявся контролюючим органом в межах проведеної перевірки, позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, платником спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності (2 група зі сплатою єдиного податку у розмірі 20,0 %) та сплачував єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування за видами діяльності: 43.29 інші будівельно-монтажні роботи, 43.32 установлення столярних виробів, 43.33 покриття підлоги й облицювання стін, 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, 47.52 роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах.
Згідно висновків акту перевірки, платником занижено суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2018 на суму 137 602,8 грн., яке сталося у т.ч. через занижения валового доходу внаслідок не включення до його складу доходів від систематичної реалізації будівель за 2018 рік.
Платником податків ОСОБА_1 самостійно сплачено податок з доходів фізичних осіб від реалізації нерухомого майна як фізичною особою - громадянином, а не фізичною особою-підприємцем. Доходи від реалізації нерухомого майна були оподатковані позивачем за ставкою, визначеною статтею 172 Податкового кодексу України, внаслідок чого сплачено податок за ставкою 5 відсотків від отриманої суми (вартості).
У межах спірних правовідносин, всі об`єкти нерухомості реалізовані позивачем на підставі наявних в матеріалах справи копій нотаріально завірених договорів купівлі-продажу нерухомого майна, де продавцем значиться позивач, як фізична особа, та який є власником реалізованої нерухомості.
Так, оподаткування доходу фізичних осіб регламентовано розділом IV ПК України, відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 якого об`єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Згідно з підпунктом 164.2.4 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положеннями статей 172-173 цього Кодексу. Ставки податку встановлені статтею 167 ПК України.
За правилами пункту 167.1 цієї статті (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) ставка податку становить 15 відсотків бази (після змін у законодавстві - 18 відсотків) оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
Пунктом 167.2 встановлено, що ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених розділом IV ПК України.
Такий випадок визначено статтею 172 ПК України, якою встановлено оподаткування доходу від операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна.
Пунктом 172.1 цієї статті передбачено, що дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.
Згідно з пунктом 172.2 цієї статті дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу. У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.
Водночас, статтею 177 ПК України врегульовано оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
Так, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (пункт 177.1 статті 177 ПК України).
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі по тексту-Закон 2464-VI) (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі по тексту-Закон 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно ч.3 ст.7 Закону 2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону 2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.
Досліджуючи діяльність позивача як фізичної особи з урахуванням доводів контролюючого органу, що така діяльність є підприємницькою та передбачає на меті отримання доходу саме підприємцем, а не фізичною особою, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до приписів статті 42 Конституції України, кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це право закріплено також у статті 50 Цивільного кодексу України. При цьому, визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації у порядку, встановлену законом.
Юридичний статус «фізична особа-підприємець» сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільної право - та дієздатності. Тобто, фізична особа перебуваючи у статусі суб`єкта підприємницької діяльності може здійснювати договірні відносини від свого імені, як фізична особа, разом з тим, слід враховувати наступне.
Цивільний кодекс України (стаття 50) передбачає право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою. 
Стаття 51 Цивільного кодексу України передбачає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Отже, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з частиною другою статті 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
За своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 Господарського кодексу України).
Відтак, підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.
Аналізуючи ознаки притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов`язані з такою діяльністю.
Колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин положення Податкового кодексу України не суперечать положенням Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, оскільки не містять вимог щодо примусового характеру набуття фізичною особою статусу «фізичної особи-підприємця» за здійснення нею діяльності, яка не має ознак підприємницької, але встановлюють для неї відповідні обов`язки, з урахуванням обсягів та форм здійснюваної діяльності, меж її здійснення, щодо зміни такого правового статусу особи у відповідних правовідносинах, зокрема, для продовження здійснення обраного виду господарської діяльності в межах чинного законодавства, а також - щодо сплати податків та обов`язкових платежів, у разі здійснення такою особою діяльності, яка відповідає визначеним чинним податковим законодавствам критеріям (зокрема, щодо розмірів доходів отриманих фізичною особою за відповідний податковий період, протягом року сума операцій з постачання товарів/послуг, які є об`єктом оподаткування ПДВ, перевищила 1 000 000,00 грн тощо).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанцій, що комплекс послідовних цілеспрямованих дій позивача з продажу нерухомого майна (реалізації двадцяти трьох будинків) є систематичною діяльністю. Колегія суддів зазначає, що вказані дії з продажу не можна кваліфікувати як такі, що мали на меті задоволення власних (особистих) потреб фізичної особи ОСОБА_1 , а, отже, вказане є свідченням того, що відповідна діяльність (метою якої є саме отримання прибутку) для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сам лише факт підписання зазначених договорів купівлі-продажу нерухомого майна без зазначення статусу позивача, як підприємця, не є свідченням непов`язаності таких операцій із підприємницькою діяльністю. 
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, сформованою Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 у справі № 826/13138/15.
Реалізація нерухомого майна відповідно до Наказу Держкомстату від 23.12.2011 за 396 "Про затвердження Методологічних основ та пояснень до позицій Класифікації видів економічної діяльності" відповідає коду 68.10. Купівля та продаж власного нерухомого майна. Цей клас включає: купівлю та продаж власного нерухомого майна:- багатоквартирних будівель і житла;- нежитлових будівель, у т. ч. виставочних залів, складських приміщень, магазинів і торгових центрів;- земельних ділянок. Цей клас також включає: поділ територій на земельні ділянки без їх благоустрою.
Наявність встановлених судом першої інстанції обставин свідчить, що діяльність позивача для цілей визначення розміру ЄСВ має кваліфікуватися саме як підприємницька, та відповідно до нього мають бути застосовані правові наслідки як до особи зі статусом «фізичної особи-підприємця», що обумовлює застосування до отриманого позивачем доходу правил встановлених Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» для фізичних осіб - підприємців, а формальне не зазначення позивачем в межах спірних правовідносин відповідного правового статусу, за умови існування вказаних сутнісних критеріїв, не може бути підставою для зменшення ставки єдиного внеску ніж встановлений законом.
Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено, що мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2018 складає-3723 грн.
Отже, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску у 2018 р. за рік становить -3723х15х12= 670 140, 00 грн.
Частиною 5 статті 8 Закону 2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Таким чином, сума єдиного внеску складає 670140х22%=147430,80 грн.
Проте, враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 перебуваючи на спрощеній системі оподаткування у період з 01.01.2018 по 31.12.2018 нарахував та сплатив єдиний внесок у 2018 9828,72 грн, податковим органом визначено, що сума єдиного внеску, що підлягає донарахуванню за результатами перевірки складає 147 430,80 грн.-9828,72 грн=137602,08 грн.
Відповідно до ч.4 ст.25 Закону 2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
Враховуючи викладене вище колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку із наявністю недоїмки по сплаті із єдиного внеску, податковим органом правомірно сформовано спірну вимогу 09.07.2019 №Ф-0008251303.
Щодо посилань апелянта на допущені порушення контролюючим органом при призначенні перевірки, зокрема, на підставі наказу відповідача від 21.05.2019 № 977 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 » правомірність прийняття якого, на переконання позивача, є невстановленою, а також, що перевірку проведено фактично в рамках кримінального провадження з урахуванням чого, така має бути призначена на підставі підпункту  78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту  73.3 статті 73 ПК України  контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.
Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; 2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до  статті 39 цього Кодексу  та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом  201.1 статті 201  цього  Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.
Запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному  статтею 42 цього Кодексу.
Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).
Згідно з положеннями пункту  75.1 статті 75 ПК України  контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту  78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України  документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
У справі, що розглядається, судом першої інстанцій встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка позивача проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Сумській області від 21.05.2019 № 977. 
Так, згідно з інформаційних баз даних ДФС ОСОБА_1 за перевіряємий період отримав доходи за ознакою « 104» - сума доходу фізичних осіб, отримана від продажу (обміну) нерухомого майна (у т.ч. земельні ділянки та будівлі), загальна сума виплаченого на користь ОСОБА_1 за ознакою « 104» доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 складає 5 686 856,00 грн (у 2016 році виплачено - 2 812 935,00 грн, у 2017 році    виплачено - 911 658,00 грн, у 2018 році виплачено 1 962 262,00 грн). При цьому, декларації про майновий стан і доходи до контролюючих органів за місцем реєстрації позивача як фізичною особою за отримання вищевказаних доходів не подавались. Дана інформація отримана від нотаріусів, які здійснювали оформлення договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомості за формою 1ДФ, яка зберігається і опрацьовується в ITC «Податковий блок».
З метою виконання функцій, покладених на контролюючий орган, останнім направлено на адресу ОСОБА_1 лист від 28.02.2019 за № 1683/ФОП/18-28-13-03 про надання пояснень та документів, який отримано позивачем 07.03.2019, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого листа. 
Підставою для направлення запиту контролюючого органу стали результати аналізу податкової інформації, отриманої від нотаріусів, які здійснювали оформлення вказаних договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомості за формою 1ДФ, яка зберігається і опрацьовується в ITC «Податковий блок». 
Зі змісту копії направленого на адресу позивача запиту встановлено, що такий містить підстави для його надіслання (підпункт  20.1.2 пункту 20.1 статті 20, пункт  73.3 статті 73 ПК України), перелік інформації та документів, що запитується (пояснення та копії документів щодо джерела походження нерухомості, підстав виникнення права власності на нерухомість, договори купівлі-продажу таких об`єктів та експертну оцінку на дату продажу). Печатка контролюючого органу проставлена на оригіналі запиту, направленого на адресу позивача.
Згідно з отриманою відповідачем відповіддю від 21.03.2019 позивач повідомив, що під час обшуку, проведеного 05.11.2018, Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДПС у Сумській області вилучено речі та документи, які до цього часу не повернуті і знаходяться у Слідчому управлінні. При цьому, пояснення по суті заданих питань і копії первинних документів позивачем надані не були.
Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з ненаданням запитуваних контролюючим органом пояснень і документів ГУ ДПС у Сумській області ініційовано проведення позапланової документальної невиїзної перевірки та направлено на адресу реєстрації платника податків ОСОБА_1 копію наказу від 21.05.2019 № 977 та повідомлення про проведення перевірки від 21.05.2019 № 163 поштовим відправленням з повідомленням про вручення, які отримані платником податків 24.05.2019 (що підтверджується відмітками на поштовому повідомленні про вручення).
Таким чином, колегія суддів зазначає, що з урахуванням вимог чинного податкового законодавства, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи (які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не спростовані позивачем), у контролюючого органу були правові підстави призначити перевірку позивача на підставі підпункту  78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач не наводить обґрунтованих доводів щодо неправомірності прийняття відповідачем наказу від 21.05.2019 № 977 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 ». 
Також колегія суддів зазначає, що використання окремих матеріалів кримінального провадження під час проведення перевірки не свідчить, що вона має бути призначена на підставі підпункту  78.1.11 пункту 78.1 статті 78 ПК України, з урахуванням того, що в межах спірних правовідносин у контролюючого органу були наявні правові підстави для проведення перевірки у відповідності до положень підпункту  78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України  обумовленні ненаданням позивачем відповідних пояснень та підтверджуючих документів на обов`язковий запит контролюючого органу.
Крім того, під час судового розгляду встановлено, що зі змісту матеріалів кримінального провадження слідує, що під час проведення обшуку слідчими не були вилучені документи, що стосуються оподаткування господарських операцій з продажу об`єктів нерухомості (ні документів, що підтверджують наявність використання ним найманої праці, ні видаткових накладних, договорів, товарно-транспортних накладних, розрахункових документів, відомостей, або будь-яких інших документів первинного обліку господарської діяльності платника податків), що спростовує доводи позивача стосовно вилучення слідчими усіх документів, що стосуються оподаткування господарських операцій з продажу об`єктів нерухомості, викладені в його відповіді на запит контролюючого органу від 21.03.2019, а тому позивач міг та повинен був надати запитувану контролюючим органом інформацію.
Колегія суддів зазначає, що вказані обставини встановлені під час розгляду справи 480/4636/19, рішення у якій набули законної сили, а отже в силу приписів ч.4 ст.78 КАС України доказуванню не підлягають.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на зазначені вище аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року по справі № 480/4208/19  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін