УХВАЛА
25 лютого 2025 року 
м. Київ
справа № 727/10844/24
провадження № 61-2062ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування судового наказу від 21 жовтня 2021 року за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини,
ВСТАНОВИВ:
21 жовтня 2024 року Шевченківським районним судом м. Чернівці видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.
У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 грудня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами відмовлено. Також відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу за зловживання процесуальними правами.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 грудня 2024 рокускасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
19 лютого 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 січня 2025 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, та залишити в силі ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 грудня 2024 року. Також посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах щодо підстав стягнення аліментів на користь одного з батьків.
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку. 
У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (частина восьма статті 170 ЦПК України).
Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина перша та пункт 1 частини другої                 статті 423 ЦПК України).
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), пункти 7.4, 7.5). 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41цс21), пункт 34.1.1). 
Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-549зц18), пункт 26). 
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-549зц18), пункти 27, 28). 
Необхідно розрізняти нові докази та докази, які підтверджують нововиявлені обставини. Перші не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, тоді як другі є даними, що підтверджують саме такі обставини.
Суд апеляційної інстанції встановив, що при зверненні до суду ОСОБА_1 надала видану уповноваженим органом інформаційну довідку щодо місця проживання дитини від 26 вересня 2024 року та паспорт матері, які підтверджують реєстрацію малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю станом на 26 вересня 2024 року, однак у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_2 стверджує, що на момент видачі судового наказу - 26 жовтня 2024 року малолітній ОСОБА_3 проживав разом з батьком, а не матір`ю, що підтверджується довідкою про реєстрацію тимчасового місця проживання від 20 серпня 2024 року р.н. АО-D-XV-I/5345/5/2328/2024/KG1, відповідно до якої місце тимчасового проживання ОСОБА_3 зареєстроване по АДРЕСА_1 , інформацією Головного ЦОСІ ДПС України від 07 жовтня 2024 року щодо перетинання державного кордону України у період з 26 січня 2024 року по 26 вересня 2024 року                     ОСОБА_3 та записом, який міститься у закордонному паспорті малолітнього  ОСОБА_3 .
Отже суд апеляційної інстанції встановив, що наведені ОСОБА_2 обставини не були відомі суду при розгляді заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, і ці обставини є істотними для прийняття судового рішення. Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Доводи, наведені у касаційній скарзі, були предметом дослідження в суді апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Висновки апеляційного суду з урахуванням встановлених у цій справі обставин не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявниця у касаційній скарзі. 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
За результатами оцінки доводів касаційної скарги та змісту оскарженого судового рішення, яким розгляд справи не закінчено, не виявлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 січня 2025 року є необґрунтованою.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 січня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування судового наказу від 21 жовтня 2021 року за нововиявленими обставинами у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з  ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини- відмовити.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                           Є. В. Синельников
                                                                                                  Н. Ю. Сакара
                                                                                                  В. В. Шипович