ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1035/25 Справа № 202/17137/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кіблицька Д. А. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Теліус Дар`я Володимирівна, на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року в цивільній справі номер 202/17137/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, зміну способу стягнення аліментів, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ні підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2011 року з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, у розмірі 450,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 18.03.2011 року.
Протягом всього часу після подання виконавчого листа щодо стягнення аліментів, боржник не перераховував кошти на утримання дитини. Дитина повністю була на забезпеченні матері. Лише в травні 2023 року відповідач погасив борг зі сплати аліментів. 
У зв`язку з тим, що на час винесення рішення судом про стягнення аліментів на користь позивача сума була визначення у розмірі 450,00 грн і на той час це відповідало розміру мінімально необхідного для розвитку дитини, то станом на 08.09.2023 року ця сума не відповідає такій і є меншою ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.
На даний час дитина навчається в СШ №29 м. Дніпро і як школяр потребує багато додаткових витрат і значно більшого догляду та матеріальних коштів.
Позивачка просила суд збільшити розмір стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виконавчого листа №2-1171/2011, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 20.06.2011 року, змінивши розмір стягнення аліментів з визначеного розміру аліментів у твердій грошовій сумі 450,00 грн на частину заробітку (доходу) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.09.2023 року.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, зміну способу стягнення аліментів – задоволено.
Збільшено розмір стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виконавчого листа №2-1171/2011, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 20.06.2011 року
Змінено розмір стягнення аліментів з визначеного розміру аліментів у твердій грошовій сумі 450,00 грн на частину заробітку (доходу) з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.09.2023 року.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року заяву представника відповідача, адвоката Теліус Дар`ї Володимирівни, про перегляд заочного рішення по справі за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, зміну способу стягнення – залишено без задоволення.
Із вказаним заочним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Теліус Д.В., подав апеляційну скаргу, просив скасувати заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року, та ухвалити нове рішення, яким стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права.
Судом першої інстанції не були враховані факти, що мають значення для справи і суд не мав можливості отримати додаткові докази, адже відповідач був позбавлений приймати активну участь у розгляді справи.
Відповідач не з`являвся у судові засідання через поважні причини, оскільки перебуває на військовій службі, інших засобів зв`язку, крім його адреси проживання, в позовній заяві наведено не було.
На утриманні ОСОБА_1 перебувають його дружина, їх спільні дві неповнолітніх дитини та матір дружини інвалід 3-ї групи, яких він вважає членами своєї сім`ї. Також відповідач зазначає, що позивачка самоусунулась від спілкування з ним та не дає йому спілкуватися зі спільною дитиною.
Від позивачки ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Пека З.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому позивачка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Вважає, що наявність у відповідача іншої сім`ї не є підставою для звільнення його від обов`язку приймати участь у вихованні та забезпеченні спільної дитини. Окрім того між позивачем та відповідачем відсутні згода щодо розміру виплат аліментів, що є підставою для встановлення даного розміру та порядку стягнення за рішенням суду.
Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_2 з ОСОБА_1 мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2011 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, у розмірі 450,00 грн щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері ОСОБА_2 , починаючи стягнення з 18.03.2011 року (а.с. 13-14).
Протягом всього часу після подання виконавчого листа щодо стягнення аліментів боржник не перераховував кошти на утримання дитини (а.с. 15-16).
В травні 2023 року відповідач погасив борг із сплати аліментів.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості позовних вимог.
Апеляційний суд не може погодитись з таким рішенням суду першої інстанції, оскільки при його прийнятті було порушено норми процесуального права.
Положеннями частин 2, 4, 8 ст. 128 ЦПК України визначено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Апеляційним судом встановлено, поштові конверти, якими на адресу ОСОБА_1 направлені повістки про виклик у судові засідання, повернулись з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 37, 38).
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, N 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Відтак, апеляційний суд вважає, що цей довід апеляційної скарги є обґрунтованим і судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.
Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Відповідно до вимог ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Положеннями Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.05.2011 р. стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, у розмірі 450,00 грн. щомісячно, на користь матері ОСОБА_2 , починаючи стягнення з 18.03.2011 року. 
В травні 2023 року відповідач погасив борг із сплати аліментів.
До апеляційної скарги відповідач додатково надав докази, які не міг надати на час розгляду справи у суді першої інстанції з об`єктивних причин:
Відповідач ОСОБА_1 з 04.02.2023 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №1668/1692 від 23.05.2024. (а.с. 59).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 від 18 листопада 2011 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 60). 
Від спільного подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають двох дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та неповнолітню дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 61, 62).
Апеляційний суд приймає такі докази, оскільки вони не могли бути подані відповідачем на час винесення рішення суду першої інстанції.
Виходячи з наведеного вище, принципу розумності та справедливості, а також з огляду на те, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, беручи до уваги матеріальне становище дитини, стан її здоров`я, а також враховуючи, що у відповідача на утриманні перебувають інші неповнолітні діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів та зміну розміру їх стягнення з визначеного розміру аліментів у твердій грошовій сумі 450,00 грн на частину заробітку (доходу) відповідача, є обґрунтованими в обсязі 1/6 доходу відповідача.
За таких обставин, враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Теліус Дар`я Володимирівна, задовольнити частково. 
Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року – скасувати.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, зміну способу стягнення аліментів – задовольнити частково.
Збільшити розмір стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі виконавчого листа №2-1171/2011, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 20.06.2011 року, змінивши розмір стягнення аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, на 1/6 частину заробітку (доходу) з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13 вересня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: