ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 січня 2025 року           справа №200/5647/24 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Сіваченка І.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 200/5647/24 (головуючий суддя І інстанції – Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                               ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 052630004567 від 06.08.2024 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 30 липня 2024 року, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 , згідно трудової книжки НОМЕР_1 :
до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи на ТОВ “Контакт” за професією електрозварника ручної зварки 5 розряду з 18.08.2014 по 08.06.2015, з 10.09.2015 по 20.01.2016, з 15.06.2016 по 07.07.2023, період служби в лавах Радянської армії з 11.11.1987 по 18.11.1989, період роботи в Дружківському ордену Леніна машинобудівному заводі імені 50-річчя Радянської України – учнем електрозварника ручної зварки з 26.12.1989 по 07.06.1990, електрозварником ручної зварки – з 07.06.1990 по 12.11.2002;
до загального страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 28.11.2003 по 01.03.2004, з 01.01.2002 по 12.11.2002;
- призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати набуття пенсійного віку, з 06 липня 2024 року на підставі п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”.
В обґрунтування позову зазначив, що звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. 
Однак відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, а також не зарахував до страхового стажу та до пільгового стажу за Списком № 2 не спірні періоди роботи позивача. 
Відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії, проігнорував рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 052630004567 від 06.08.2024 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 30 липня 2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30 липня 2024 року про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, зарахувавши до його страхового стажу періоди 28.11.2003 по 01.03.2004, з 01.01.2002 по 12.11.2002, до пільгового стажу - з 18.08.2014 по 08.06.2015, з 10.09.2015 по 20.01.2016, з 15.06.2016 по 07.07.2023, з 11.11.1987 по 18.11.1989, з 26.12.1989 по 07.06.1990, з 07.06.1990 по 12.11.2002, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 

Обґрунтування апеляційної скарги.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.
Рішенням № 052630004567 від 06.08.2024 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 в зв`язку з відсутністю загального та пільгового стажу роботи, підтверджених в установленому законодавством порядку. 
До пільгового стажу не враховано період роботи, згідно пільгової довідки від 12.06.204 № 60, оскільки довідка не відповідає формі довідки згідно Додатку 5 Порядку 22-1, а саме відсутні підписи начальника відділу кадрів та головного бухгалтера або дані про відсутність даних посад в штатному розписі та не зазначена загальна тривалість пільгового стажу.
До загального страхового стажу не враховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 28.11.2003 по 01.03.2004, згідно трудової книжки від 20.07.1987 НОМЕР_2 , оскільки не зазначено, що виплата матеріальної допомоги здійснювалася в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.
Період роботи з 14.07.1994 по 12.11.2002 зараховано частково по 31.12.2001, оскільки за період з 01.01.2002 по 12.11.2002 відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, даний період доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної за заявою власника трудової книжки. 
Отже, пільговий стаж роботи у позивача відсутній, загальний страховий стаж становить 27 роки 03 місяці 27 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Позивачем рішення суду не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на зазначене, суд надає оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи. 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , 30.07.2024 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
За принципом екстериторіальності документи позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Полтавській області № 052630004567 від 06.08.2024 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю загального та пільгового стажу роботи, підтверджених в установленому законодавством порядку. 
В рішенні зазначено, що до пільгового стажу не враховано період роботи, згідно пільгової довідки від 12.06.204 № 60, оскільки довідка не відповідає формі довідки згідно Додатку 5 Порядку № 22-1, а саме відсутні підписи начальника відділу кадрів та головного бухгалтера або дані про відсутність даних посад в штатному розписі та не зазначена загальна тривалість пільгового стажу.
До загального страхового стажу не враховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 28.11.2003 по 01.03.2004, згідно трудової книжки від 20.07.1987 НОМЕР_2 , оскільки не зазначено, що виплата матеріальної допомоги здійснювалася в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. 
Період роботи з 14.07.1994 по 12.11.2002 зараховано частково по 31.12.2001, оскільки за період з 01.01.2002 по 12.11.2002 відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, даний період доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної за заявою власника трудової книжки. 
Пільговий стаж роботи відсутній, загальний страховий стаж становить 27 роки 03 місяці 27 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідно до копії трудової книжки сер. НОМЕР_2 (в частині спірних періодів), позивач:
- з 11.11.1987 по 18.11.1989 – проходив військову службу у лавах Радянської армії (запис 3); 
- з 26.12.1989 по 07.06.1990 – працював учнем електрозварника ручної зварки (запис 4);
- з 07.06.1990 по 12.11.2002 – працював електрозварником ручної зварки (записи 5-12); 
- з 26.11.2002 по 20.11.2003 – отримував допомогу по безробіттю (записи 13-14);
- з 18.08.2014 по 08.06.2015 – працював електрозварником ручної зварки (записи 21-22);
- з 10.09.2015 по 20.01.2016 - працював електрозварником ручної зварки (записи 23-24);
- з 15.06.2016 – по теперішній час працює електрозварником ручної зварки (запис 25).
Записів про звільнення з періоду роботи позивача з 15.06.2026 трудова книжка не містить.
Згідно розрахунку стажу позивача (в частині спірних періодів), до пільгового стажу не зараховано періоди:
- з 11.11.1987 по 13.1.1989;
- з 26.12.1989 по 31.12.2001;
- з 18.08.2014 по 08.06.2015;
- з 10.09.2015 по 20.01.2016;
- з 15.06.2016 по 31.03.2022.
З 28.11.2003 по 01.03.2004 та з 01.04.2022 по 07.07.2023 (відомості відсутні).
Згідно довідки від 12.06.204 № 60 про підтвердження наявного пільгового трудового стажу, ОСОБА_1 працював з 18.04.2014 по 08.06.2015 за професією електрозварник ручної зварки 5 р та виконував зварювальні роботи підвищеної складності, що передбачено Списком № 2 розділ ХХХІІІ код КП 33 підстава Постанова КМУ № 36 від 16.01.2003; 
з 10.09.2015 по 20.01.2016 за професією електрозварник ручної зварки 5 р та виконував зварювальні роботи підвищеної складності, що передбачено Списком № 2 розділ ХХХІІІ код КП 33 підстава Постанова КМУ № 36 від 16.01.2003;
з 15.06.2014 по 07.07.2023 за професією електрозварник ручної зварки 5 р та виконував зварювальні роботи підвищеної складності, що передбачено Списком № 2 розділ ХХХІІІ код КП 33 підстава Постанова КМУ № 36 від 16.01.2003.
Відповідно до витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) відносно ОСОБА_1 відомості за спірний період з 01.01.2002 по 12.11.2002 відсутні.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що записами в трудовій книжці підтверджено пільговий характер роботи позивача, а також наявність страхового стажу у спірні періоди.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.
Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
Згідно до вимог статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
На підставі пункту 17 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Таким чином, уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.
Записи трудової книжки позивача містять записи про пільговий характер роботи позивача в періоди з 26.12.1989 по 07.06.1990, з 07.06.1990 по 12.11.2002, з 18.08.2014 по 08.06.2015, з 10.09.2015 по 20.01.2016, з 15.06.2016 по теперішній час – електрозварник ручної зварки.
Крім того, відповідно до роздруківки з довідки ОК– 5 (в частині спірних періодів) робота позивача у зазначені спірні періоди облікована за пільговим характером – код підстави для обліку спецстажу – ЗП3013Б1.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
На підставі частини шостої статті 20 Закону № 1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Статтею 106 Закону України № 1058 передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
У відповідності до статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.
Згідно із частинами 11 та 12 статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
З огляду на положення частин 1 та 2 статті 24 Закону № 1058-IV, законодавцем визначено дві обов`язкові умови для включення стажу роботи особи до страхового стажу, а саме:
1) особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню;
2) сплата страхових внесків у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як вказано у частині 2 статті 24 Закону № 1058-IV, даними, за якими територіальними органами Пенсійного фонду України обчислюється страховий внесок, зокрема й щодо сплати страхових внесків, є дані, що містяться в системі персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Таким чином, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, та вказані внески підлягають сплаті незалежно від його фінансового стану.
За загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, а також не внесення відомостей по спеціальному стажу не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Також є безпідставними доводи апелянта, що довідка від 12.06.204 № 60 не відповідає формі довідки згідно Додатку 5 Порядку 22-1, оскільки певні недоліки щодо заповнення довідок не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Таким чином, відповідачем неправомірно не зараховані періоди роботи позивача з 18.04.2014 по 08.06.2015, з 10.09.2015 по 20.01.2016, з 15.06.2014 по 07.07.2023, з 26.12.1989 по 07.06.1990 до пільгового стажу за Списком № 2 та з 01.01.2002 по 12.11.2002 до страхового та пільгового стажу за Списком № 2.
Щодо не зарахування до страхового стажу роботи періодів отримання допомоги по безробіттю з 28.11.2003 по 01.03.2004 суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також […] період одержання допомоги по безробіттю […].
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Відповідно до пункту 1.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58), питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 “Про трудові книжки працівників”, цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Пунктами 2.3, 2.4 Інструкції № 58 встановлено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно з підпунктом “е” пункту 2.18 Інструкції № 58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи безробітним особам про період одержання допомоги по безробіттю заноситься у трудову книжку органом державної служби зайнятості населення.
Як свідчать записи трудової книжки сер. НОМЕР_2 позивач в період з 26.11.2002 по 20.11.2003 отримував допомогу по безробіттю (записи 13-14).
Отже, записами в трудовій книжці позивача підтверджено період отримання ним допомоги по безробіттю, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист, тому період отримання позивачем допомоги по безробіттю з 28.11.2003 по 01.03.2004 підлягає зарахуванню в страховий стаж.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктами 3 та 8 частини шостої статі 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 200/5647/24 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2024 року у справі № 200/5647/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 13 січня 2025 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.  
Повне судове рішення складено13 січня 2025 року.

Головуючий суддя                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                          А.В. Гайдар

                                                                                          І.В. Сіваченко