Головуючий І інстанції: Рубан В.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2025 р. 	Справа № 520/19851/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022,   по справі № 520/19851/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області      третя особа:               Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.06.2024 №963110189580 “Про повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 30.01.2024 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 520/5105/24”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 30.01.2024 року переведення (призначення), нарахування та виплату ОСОБА_1 , пенсії за віком на підставі ЗУ “Про державну службу” та здійснити перерахунок пенсії державного службовця з урахуванням даних з довідок від 29.01.2024 №2000-0604-8/16544, від 29.01.2024 №2000-0604-8/16557 та здійснити перерахунок пенсії державного службовця із урахуванням збільшення посадового окладу на коефіцієнт 1,5 починаючи з 30.01.2024 виплатити різницю між перерахованим розміром пенсії та раніше виплаченими сумами за цей період.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває на пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про переведення її з пенсії за віком, яка була призначена на підставі ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком на підставі ЗУ " Про державну службу", проте відповідач прийняв рішення про відмову у здійсненні переведення. Позивачка оскаржила вказане рішення до суду. На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 року по справі № 520/5105/24 Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області повторно розглянуло заяву №1310 від 30.01.2024 та повторно прийняло рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України № 889-VIII «Про державну службу» від 19.06.2024 № 963110189580.  
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.06.2024 №963110189580 “Про повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 30.01.2024 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 520/5105/24”.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 з 30.01.2024 року на пенсію за віком на підставі ЗУ “Про державну службу”.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 по справі № 520/19851/24 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо здійснення перерахунку пенсії державного службовця з урахуванням довідок від 29.01.2024 №2000-0604-8/16544, від 29.01.2024 №2000-0604-8/16557 та здійснення перерахунку пенсії державного службовця із урахуванням збільшення посадового окладу на коефіцієнт 1,5 починаючи з 30.01.2024 виплатити різницю між перерахованим розміром пенсії та раніше виплаченими сумами за цей період та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 30.01.2024 року перерахунок пенсії державного службовця з урахуванням даних з довідок від 29.01.2024 №2000-0604-8/16544, від 29.01.2024 №2000-0604-8/16557 та здійснити перерахунок пенсії державного службовця із урахуванням збільшення посадового окладу на коефіцієнт 1,5, та починаючи з 30.01.2024 виплатити різницю між перерахованим розміром пенсії та раніше виплаченими сумами за цей період. В решті рішення суду першої інстанції  залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що в пп. 1 п. 2 розд. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 відсутнє посилання на ст. 37-1 Закону № 3723-XII, для осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, тому фактично відсутня можливість на перерахунок розмірів пенсій (їх осучаснення). Тому Конституційний Суд України зазначив, що такий сучасний стан законодавчого врегулювання відносин з перерахунку розмірів пенсій є не звичайною законодавчою прогалиною, а законодавчим упущенням і внаслідок допускає порушення норм Конституції України та визнав, що пп. 1 п. 2 розд. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 суперечить ч. 2 ст. 3, ч. 1, 2 ст. 8, ч. 1 ст. 24, ст. 46 Конституції України в тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Вважає, що рішенням Конституційного Суду № 3-р/2022 пенсіонерам було надано право на індексацію та перерахунок пенсії. У зв`язку із наявністю у правовому полі вищезазначеної практики позивачка звернулась до суду із аналогічною позовною вимогою, яка не була задоволена.
Наголосила на тому, що ухвалене судом рішення суттєво погіршує її фінансове становище оскільки до звернення до суду з цією позовною заявою розмір пенсії складав 10513,87 грн, а після переведення її на пенсію за віком на підставі ЗУ "Про державну службу" без здійснення перерахунку на підставі довідок та з урахуванням вказаного коефіцієнту буде складати 4429,83 грн. Окрім того, у разі залишення оскаржуваного рішення суду без змін Пенсійний Фонд може здійснити дії спрямовані на стягнення з позивачки починаючи з 30.01.2024 різниці надміру сплаченої мені пенсії у розмірі 73008,48 грн. Тобто фактично, ухвалюючи рішення від 26.12.2024 по справі № 520/19851/24 Харківський окружний адміністративний суд не з`ясував ту обставину, що таке рішення буде порушувати права позивачки, оскільки задоволення позовної заяви не в повному обсязі спричинить зменшення пенсії та призведе до того, що я позивачка буде винна ПФУ грошові кошти. Зазначила, що відповідно до практики суду, яка міститься у постанові від 27.03.2024 по справі № 620/4764/21 не допускається погіршення фінансового стану позивача, який існував до звернення до суду із позовом. У зв`язку із вищенаведеним вважає, що наявні всі законні підстави для задоволення позову у повному обсязі.
ГУ ПФУ в Житомирській області, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що позивачка з 20.07.2010 до 01.10.2017 вже отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" згідно стажу держслужбовця, а з 01.10.2017 переведена на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказало, що з 01.01.2015 діючим законодавством не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про державну службу", тому проводити перерахунок раніше призначених пенсій державним службовцям у зв`язку з підвищенням посадових окладів працюючим державним службовцям чинним законодавством не передбачено.
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Житомирській області в якому просила відмовити у її задоволенні.
Відповідач та третя особа не скористались правом надання відзивів на апеляційні скарги.
Відповідно до п.п.  1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і сторонами не заявлялись клопотання про  розгляд справи за їх участі, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Учасникам  по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга позивачки підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 20.07.2010 по 01.10.2017 отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону № 3723-ХІІ, з 01.10.2017 - отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.
30.01.2024 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Харківській області із заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ.
Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області №963110189580 від 05.02.2024 відмовлено позивачці у переході на пенсію та перерахунку пенсії у зв`язку із відсутністю підстав, оскільки ОСОБА_1 раніше отримувала пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ.
Позивачка не погодившись з вказаним рішення звернулась до суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 року по справі № 520/5105/24 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №963110189580 від 05.02.2024 щодо відмови у переході на інший вид пенсії. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, повторно розглянути заяву від 30.01.2024 року щодо переходу на інший вид пенсії ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
На виконання вказаного рішення Харківського окружного адміністративного суду Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області повторно розглянуло заяву №1310 від 30.01.2024 та прийняло рішення   від 19.06.2024 № 963110189580 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України № 3723-ХІІ «Про державну службу».
Підставою для відмови зазначено, що особам, яким станом на 01.05.2016 (дату набрання чинності Законом № 889-VIII) вже була призначена пенсія згідно Закону №3723-ХІІ, підстави для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, з урахуванням вимог, визначених у пунктах 10 та 12  розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, відсутні.
Не погоджуючись з вказаним рішенням пенсійного органу позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка має право на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», а відтак спірне рішення про відмову позивачці в переведенні на пенсію за Законом України «Про державну службу» є неправомірним. Щодо решти позовних вимог, суд першої інстанції вважав їх передчасними, спрямованими на майбутнє, отже такими, що задоволенню не підлягають.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII).
10 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України “Про державну службу” № 889, який набрав чинності 01.05.2016 року (далі  - Закон №889-VIII).
Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно із пунктами 10, 12 розділу XI “Прикінцевих та перехідних положень” Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, можливо дійти висновку, що  обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17, від 25.05.2023 у справі № 580/3805/22 .
Судовим розглядом встановлено, що позивачка працювала на посадах, віднесених до посад державних службовців, на дату набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (01.05.2016) позивачка мала понад 20 років стажу державної служби та на дату звернення до відповідача із заявою про переведення її із пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, позивачці виповнилося 68 років.
Крім того, згідно зі змістом оскаржуваного рішення жодних зауважень щодо відсутності у позивачки законодавчо встановленого стажу, віку тощо, як таких, що дають право на пенсію за віком за Законом України «Про державну службу» не встановлено.
Колегія суддів зазначає, що оскільки на час набрання чинності Закону №889-VIIІ, а саме станом на 01.05.2016 в силу перерахованих вище норм законодавства позивачка мала стаж на посадах державної служби понад 20 років, а станом на день звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ досягла необхідного пенсійного віку, відтак, позивачка зберігає право на  пенсію державного службовця за віком згідно Закону № 3723-ХІІ.
Відтак посилання відповідача в оскаржуваному рішенні  від 19.06.2024 № 963110189580  про відсутність підстав для призначення позивачці пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, з урахуванням вимог, визначених у пунктах 10 та 12  розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, є необгрунтованими.
Таким чином, наявні підстави визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.06.2024 №963110189580 “Про повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 30.01.2024 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 520/5105/24”. 
Як убачається із заяви ОСОБА_1 від 30.01.2024 року  позивачка просила перевести її на пенсію відповідно до  ЗУ "Про державну службу" з урахуванням наданих довідок про заробітну плату від 29.01.2024 №2000-0604-8/16544, від 29.01.2024 №2000-0604-8/16557.
Вирішуючи питання щодо можливості здійснення позивачці перерахунку пенсії з урахуванням довідок  від 29.01.2024 №2000-0604-8/16544, від 29.01.2024 №2000-0604-8/16557 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Головним управлінням Пенсійного фонду в Харківській області, колегія суддів зазначає таке.
Як вже зазначалось, умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом № 3723-ХІІ.
Частина перша статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015, передбачала, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, відповідно, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.
01.05.2016 року набув чинності Закон України від 10.12.2015 року №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889-VIII), у зв`язку з чим положення попереднього Закону № 3723-ХІІ "Про державну службу" частково втратили чинність, у тому числі норми, якими врегульовано пенсійне забезпечення державних службовців.
Статтею 90 Закону № 889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України № 1058-IV, за винятком урегулювання призначення пенсій особам, яких визначено в підпункті 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.
Законом № 889-VIII не встановлено права на індексацію та перерахунок пенсій особам, яким пенсії призначено на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Отже, з дня набрання чинності Законом № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців унормовано Законом № 1058-IV як загальним законом, що регулює відносини між усіма суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ як спеціального закону збережено для осіб, визначених у пунктах 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII. Проте, цим особам не надано права на індексацію та перерахунок розміру призначених їм пенсій.
Виходячи з того, що у зв`язку з набранням чинності з 01.05.2016 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII скасовано статтю 37-1 Закону № 3723-XII щодо порядку та умов перерахунку пенсій державним службовцям, а Законом № 889-VIII не передбачено проведення перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 3723-XII, тому відсутні підстави для проведення перерахунку пенсії згідно зі статтею 37-1 Закону № 3723-XII.
Враховуючи пряму дію закону в часі, до правовідносин щодо перерахунку пенсій застосовується законодавство, чинне на час, коли здійснюється перерахунок, а не те, яке діяло на час призначення пенсії.
Отже, розміри пенсій державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, на відміну від розмірів пенсій, призначених на підставі інших нормативних актів, не підлягають перерахуванню.
Разом з тим, варто зазначити, що пунктом 2 рішення Конституційного Суду від 23.12.2022 № 3-р/2022 також встановлено, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, визнаний неконституційним у зазначеному аспекті, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами.
Суд бере до уваги Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 1 пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (щодо гарантій соціального захисту державних службовців) від 23.12.2022 № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018 (5462/17).
Цим рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ зі змінами.
Конституційний Суд Україні звернув увагу на обов`язок Верховної Ради України внормувати перерахунок розмірів пенсій осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення.
Таким чином, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України 23.12.2022 № 3-/2022, правове регулювання перерахунку пенсії позивачки у майбутньому зазнає змін. Однак до врегулювання Верховною Радою України питання перерахунку пенсій, призначених на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, підстав для такого перерахунку немає.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.02.2023 у справі №520/6418/21.
Відповідно до статті 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Зважаючи на те, що як на час розгляду справи в суді першої інстанції, так і на час вирішення справи судом апеляційної інстанції в Україні запроваджено та діє воєнний стан, тому вказане рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р/2022 не змінює нормативно-правого регулювання спірних правовідносин та не дає підстав для висновку щодо наявності у позивачки підстав для проведення відповідачем перерахунку розміру її пенсії з врахуванням нових довідок.
Колегія суддів зазначає, що подані позивачкою до відповідача довідки про складові заробітної плати від 29.01.2024 №2000-0604-8/16544, від 29.01.2024 №2000-0604-8/16557, видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 року за № 180/30048 (далі Постанова №1-3).
Відповідно до  п. 5 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу” пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII “Про державну службу” та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.
Вказана довідка за зазначеною формою, згідно із пунктом 1 Постанови № 1-3, видається виключно для призначення пенсії згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Проте, позивачці вже була призначена пенсія відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, ще з 20.07.2010 року.
Враховуючи викладене, у відповідача відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачки відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII  з урахуванням вказаних вище довідок від 29.01.2024 року.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 234/6967/17 зазначив, що маючи право на отримання пенсії згідно ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII, проте за відсутності підстав для перерахунку такої пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям, вирішальним у цій справі є саме розмір пенсії, на який матиме право позивачка в разі її переведення на пенсію згідно Закону України "Про державну службу", у порівнянні із отримуваним нею розміром пенсії за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-VІ. 
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Колегія суддів зазначає, що відповідач розглядаючи заяву позивачки про переведення на пенсію відповідно до  Закону №3723-XII не досліджував питання  який саме буде розмір пенсії, на який матиме право позивачка в разі її переведення на пенсію згідно Закону України "Про державну службу", у порівнянні із отримуваним нею розміром пенсії за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", питання щодо конкретного розміру пенсії позивачки, тобто щодо збільшення або зменшення такого розміру, пенсійним органом не досліджувалось.
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи встановлені у цій справі обставини та, зокрема, той факт, що на час набрання чинності Закону №889-VIIІ, а саме станом на 01.05.2016 позивачка мала стаж на посадах державної служби понад 20 років, а станом на день звернення до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ досягла необхідного пенсійного віку, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має право на переведення на пенсію на умовах статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
А відтак, приймаючи оскаржуване рішення № 916190157700 від 12.09.2023, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження позивачем.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
Враховуючи те, що за результатом розгляду цієї справи встановлено підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.06.2024 №963110189580, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивачки, колегія суддів вважає необхідним зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.01.2024 року  про перехід на пенсію згідно з Законом України "Про державну службу" з урахуванням висновків суду про наявність у позивачки права на переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу"  № 3723-ХІІ, з наданням оцінки щодо розміру пенсії, на який матиме право позивачка в разі її переведення на пенсію згідно Закону України "Про державну службу", у порівнянні із отримуваним нею розміром пенсії за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-VІ та вирішенням питання доцільності чи не доцільності її переведення на пенсію згідно Закону України "Про державну службу".
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційна скарга позивачки підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування положень частини 3 статті 139 КАС України та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволених позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, позивачкою сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1211, 20 грн. (квитанція 9347-8651-1327-4280 від 10.07.2024) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1816, 80 грн (квитанція 9366-0364-5863-7772 від 08.01.2025 ).
На підставі викладеного, сплачений позивачем судовий збір підлягає розподілу пропорційно до задоволених вимог, шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки 1514 грн.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: "а", "б", "в", "г" пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 по справі № 520/19851/24  скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 19.06.2024 №963110189580 “Про повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 30.01.2024 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 520/5105/24”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 30.01.2024 року  про перехід на пенсію згідно з Законом України "Про державну службу" з урахуванням висновків суду про наявність у позивачки права на переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ, з наданням оцінки щодо розміру пенсії, на який матиме право позивачка в разі її переведення на пенсію згідно Закону України "Про державну службу", у порівнянні із отримуваним нею розміром пенсії за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-VІ та вирішенням питання доцільності чи не доцільності її переведення на пенсію згідно Закону України "Про державну службу".
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд.7, м. Житомир, 10003, 13559341) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятьсот чотирнадцять) гривень 00 коп  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    З.Г. Подобайло