ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 грудня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/16697/24	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                                            суддів:  Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу	 Фізичної особи-підприємця   ОСОБА_1 	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 30.09.2024р. у справі №160/16697/24 	
за  позовом:	Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю 	
до:  про:	Фізичної особи-підприємця   ОСОБА_1  стягнення адміністративно-господарських санкцій      	

ВСТАНОВИВ:

           27.06.2024р.   Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - Фонд) до Фізичної особи-підприємця   ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 )  про стягнення адміністративно-господарських санкцій / а.с. 1-4/.
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2024р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито  провадження у адміністративній справі №160/16697/24 і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи/ а.с. 12/.
Позивач, посилаючись у адміністративному позові  на те, що  протягом 2023р. відповідачем не було виконано норматив працевлаштування на підприємстві осіб з інвалідністю, оскільки норматив працевлаштування осіб з інвалідністю  для відповідача у 2023р. становить 1 особа, а протягом 2023р. у відповідача не було працевлаштовано жодної особи з інвалідністю, у зв`язку  з чим, відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», відповідач повинен був сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2023р. у розмірі 29528,83грн.  за 1 не зайняте особою з інвалідністю робоче місце, оскільки адміністративно-господарські санкції відповідачем у встановлені законом строки не було сплачені, просив суд стягнути з відповідача на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023р. у розмірі 29528,83грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2024р. у справі №160/16697/24 адміністративний позов задоволено, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь держави у особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2023р. у розмірі 29528,83грн. / а.с. 27-28/. 
Відповідач  - ФОП ОСОБА_1 ,   не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 30.09.2024р. у цій справі, 21.10.2024р. за допомогою засобів поштового зв`язку подав до Третього апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом апеляційної інстанції 23.10.2024р. / а.с. 32-156,157,158/. 
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 24.10.2024р.  у справі №160/16697/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП   ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2024р. у справі №160/16697/24, витребувано з суду першої інстанції матеріали справи №160/16697/24 і  справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження /а.с. 159,160/, про що судом повідомлено учасників справи / а.с. 161-163/. 
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи було зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, оскільки позивачем не вірно обраховано штатну кількість працівників протягом 2023р. що призвело до не вірного визначення ним нормативу для працевлаштування осіб з інвалідністю з огляду на те, що в відповідно до п. 2.6.1 п. 2.6 розділу 2 Інструкції зі статистики кількості працівників, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України №286 від 28.09.2025р., до середньооблікової  кількості штатних працівників  не включаються зовнішні сумісники, тому просив рішення суду першої інстанції від 30.09.2024р. скасувати та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні  позовних вимог у повному обсязі. 
Позивачем у встановлений судом строк письмовий відзив на апеляційну скаргу не було надано. 
Матеріали адміністративної справи №160/16697/24 надійшли до суду апеляційної інстанції 03.12.2024р. /а.с. 166/.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ст. 308 КАС  України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, перевіривши  доводи апеляційної скарги та матеріали справи,  законність і обґрунтованість рішення  суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з  наступних підстав.
Спірні відносини, які виникли між сторонами у цій адміністративній справі з приводу здійснення відповідачем свого обов`язку  у сфері соціального захисту інвалідів врегульовані Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон).
Так, відповідно до преамбули Закону цей Закон визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами.
Нормами ст. 18  Закону передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із ст. 19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним. Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію: про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю; необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті. Отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.
Отже норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю обраховується у процентному відношенні (4%) від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. 
Під час розгляду цієї справи встановлено, що відповідно до наданого позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог  розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті, у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік у відповідача середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві відповідача за рік становила 9 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 0 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону) 1 особа, сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить 29528,83грн. за 1 незайняту особою з інвалідністю робоче місце /а.с. 10/ , і саме таку суму позивач просив стягнути з відповідача у адміністративному позові. /а.с. 1-4/.
Положення п. 2.6.1 п. 2.6 розділу 2 Інструкції зі статистики кількості працівників, яка затверджена наказом Державного комітету статистики України №286 від 28.09.2025р. та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.11.2005р. за №1442/11722, на які посилається відповідач в обґрунтування доводів апеляційної скарги, визначають що до облікової кількості штатних працівників, серед іншого, не включаються прийняті на роботою за сумісництвом з інших підприємств, порядок , але положеннями ст. 19 Закону визначено, що норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю обраховується у процентному відношенні (4%) від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а  відповідно до п. 3.1. вищезазначеної Інструкції середньооблікова кількість працівників визначається  як сума штатних працівників і зовнішніх сумісників та працюючих за цивільно-правовими договорами.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає твердження відповідача у апеляційній скарзі щодо здійснення позивачем невірного  розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік необґрунтованими та безпідставними. 
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для  стягнення з відповідача сум адміністративно-господарських санкцій що підлягають сплаті, у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.
Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.
Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підприємствам, установам, організаціям, у тому числі фізичним особам, які використовують найману працю, за працевлаштування осіб з інвалідністю за направленням територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, можуть надаватися компенсації, визначені Законом України «Про зайнятість населення».
Аналіз наведених норм Закону да можливість зробити висновок про те, що обов`язок щодо працевлаштування осіб з інвалідністю покладено як на суб`єктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості, при цьому обов`язок суб`єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування осіб з інвалідністю, і такий обов`язок суб`єкта господарювання не супроводжується його обов`язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.
Так відповідно до  п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення»  від 05.07.2012р. №5067-VI (далі Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про:
попит на робочу силу (вакансії);
заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання не пізніше ніж за два місяці до вивільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів до вивільнення у разі звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»). Інформація щодо вивільнення працівників відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України подається не пізніш як за 10 календарних днів до вивільнення.
Наказом Міністерства економіки України № 827-22 від 12.04.2022р. затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яким, серед іншого,  на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії).
Відповідно до п. 1.4 вищезазначеного наказу форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами - підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії).
Під час розгляду цієї справи відповідачем не було надано суду доказів щодо створення ним робочих місць на підприємстві для працевлаштування  осіб з інвалідністю, подання до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН, звернення у протягом 2023р.  до відповідного центру зайнятості за місцем здійснення господарської діяльності  за допомогою у працевлаштуванні осіб із інвалідністю, що фактично свідчить про не виконання відповідачем у справі свого обов`язку  щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, який полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, та інформуванні відповідних органів з питань працевлаштування (зайнятості) про те, що робоче місце для працевлаштування осіб із інвалідністю залишилось вакантним. 
Приймаючи до уваги вищенаведене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності підстав щодо стягнення з відповідача суми адміністративно-господарських санкцій що підлягають сплаті, у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2023 рік у розмірі 29528,83грн., тому суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо обґрунтованості заявлених позивачем у справі позовних вимог та постановив правильне рішення про задоволення вимог адміністративного  позову у повному обсязі. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення вимог адміністративного позову у повному обсязі, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду  першої інстанції від 30.09.2024р.  у цій адміністративній справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального  права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у справі. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Фізичної особи-підприємця   ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 30.09.2024р. у справі №160/16697/24 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
                    Постанову виготовлено та підписано 25.12.2024р.   
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов