Справа № 344/17068/24 
Провадження № 33/4808/1100/24 
Категорія ч.2 ст. 51 КУпАП  
Головуючий у 1 інстанції Болюк І. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника адвоката Бойчук Н.В.
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Бойчук Н.В. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2024 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 51 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення: за ч.1 ст.51 КУпАП у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень; за ч.2 ст.51 КУпАП у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень. На підставі ст.36 КУпАП визначено остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень,- 

                                                       в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 19.08.2024 року близько 14 год. 35 хв., перебуваючи у приміщенні магазину “Аврора”, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Тролейбусна, 4А, здійснила крадіжку товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 429 грн. 20 коп. без ПДВ, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.51 КУпАП.
Також, ОСОБА_1 20.08.2024 року близько 17 год. 25 хв., перебуваючи у приміщенні магазину “Аврора”, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Тролейбусна, 4А, здійснила крадіжку товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 903 грн. 20 коп. без ПДВ, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.51 КУпАП.
Окрім цього, ОСОБА_1 27.08.2024 року близько 19 год. 43 хв., перебуваючи у приміщенні магазину “Аврора”, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Тролейбусна, 4А, здійснила крадіжку товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 540 грн. 00 коп. без ПДВ, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.51 КУпАП.
02.09.2024 року близько 15 год. 42 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні магазину “Аврора”, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Тролейбусна, 4А, здійснила крадіжку товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 1 905 грн. 60 коп. без ПДВ, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.51 КУпАП.
04.09.2024 року близько 16 год. 48 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи у приміщенні магазину “Аврора”, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Тролейбусна, 4А, здійснила крадіжку товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 1 234 грн. 40 коп. без ПДВ, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.51 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник адвокат Бойчук Н.В. просить скасувати постанову суду про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 51, ч. 2 ст. 51 КУпАП, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Вказує, що ОСОБА_1 в категоричній формі  не визнає свою вину у вчиненні даних правопорушень.
Вважає висновок суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.2 ст.51 КУпАП таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та  який  зроблений судом  за  відсутності належних та допустимих доказів винуватості у вчиненні правопорушень.
Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки є документом (актом), де поліцейський висуває звинувачення особі у вчиненні адміністративного правопорушення. Заяви, наявні у матеріалах справи, підтверджують  тальки факт звернення заявника з повідомленням про вчинення правопорушення. Звертає увагу, що до правоохоронних органів менеджер магазину звернувся  з повідомленням про правопорушення тільки 10 вересня 2024 року, в той час як події мали місце з 19.08.2024 року до 04.09.2024 року. На думку апелянта, роздруківки з кодами і найменування товару, копії чеків не є належними доказами вини ОСОБА_1 оскільки неоформлені у встановленому законом порядку. Долучені до матеріалів справи відеозаписи містять неправильне зазначення  часу та дати їх запису, оскільки ОСОБА_1 надана сукупність доказів, які підтверджують, що на час зазначений у відеозапису вона взагалі перебувала за межами міста і не могла бути присутня  у магазині. 
Стверджує, що у матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили, що з магазину «Аврора» зникли товари, якими нібито заволоділа ОСОБА_1 та не доведено саму подію правопорушення. 
В судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися представник ТОВ « Вигідна покупка»  ОСОБА_3 та  менеджер СБ магазину « Аврора №2146» ОСОБА_4 , як особа, яка повідомила про вчинення правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказані особи повідомлялись у установленому законом порядку  про розгляд апеляційної скарги і знають про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердили  поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста участь заінтересованих осіб  під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому,  учасник судового розгляду може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).  
     Апеляційний суд приймає до уваги, що участь  представника потерпілого та інших заінтересованих осіб у  судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
При цьому, апеляційний суд враховує, що інші учасники судового розгляду жодного разу не з`явилися  як до суду першої інстанції так і в суд апеляційної інстанції, що фактично свідчить про їх свідому відмову від свого права на участь у судовому засіданні. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважав, що участь представника потерпілого та особи, яка безпосередньо  в інтересах потерпілого повідомила про вчинення правопорушення не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції  і  можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності.
В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Бойчук Н.В., підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову суду та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 51 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд неодноразово вказував, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України").
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника, оскаржувати судові рішення в апеляційному та касаційному порядку та інші. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо  права скористуватись юридичною допомогою професійного захисника та були перевірені її доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.  
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
  Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
   Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
   Так, враховуючи, що в своїх доводах особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисник адвокат Бойчук Н.В. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення,  суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що судочинство з розгляду справ про адміністративні правопорушення здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їх правових позицій, прав і інтересів засобами, передбаченими законом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Принцип змагальності ґрунтується на тому переконанні, що протилежність інтересів сторін є найкращою гарантією для забезпечення повноти судового розгляду та встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Апеляційним судом у повному обсязі досліджені докази, які містяться в матеріалах справи та були надані під час розгляду справи в апеляційній інстанції. 
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зокрема, в рішенні у справі «Ващенко проти України» Європейський суд вказав, що «"обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру». 
В рішенні  у справі «Абрамян проти Росії» Європейський  Суд зробив висновок про те, що «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення».
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що сутність пред`явленого обвинувачення повинна відповідати диспозиції статті закону, яким встановлено відповідальність за вчиненням правопорушення. При цьому суд, відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, не може самостійно перебирати на себе «функції обвинувачення» і змінювати формулювання висунутого обвинувачення та відшукувати докази вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Так, відповідно до рішення колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 липня 2023 року (справа № 127/12269/20, провадження № 51-1602км23) під формулюванням  обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому. Наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності повинні давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу злочину, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим конкретність викладення фактичних обставин у кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення особи, не повинно викликати сумнівів.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Європейський суд з прав людини («Абрамян проти Росії») більш ґрунтовно тлумачить зазначену норму, вказуючи на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( «Камінські проти Австрії»).
Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( «Пелісьє та Сассі проти Франції», «Матточіа проти Італії», «І.Н. та інші проти Автсрії», №42780/98, п. 34).
До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п. 3 ст. 6 Конвенції («Пелісьє та Сассі проти Франції»  «Даллос проти Угорщини»).
Такий недолік висунутого обвинувачення як неконкретність обвинувачення виключає можливість прийняття матеріалів провадження до судового розгляду і має своїм правовим наслідком повернення матеріалів провадження з метою усунення такого недоліку до органу, який висунув відповідне обвинувачення. 
Відповідно до п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Так, відповідно до вимог ч.1 ст.51 КУпАП під дрібним викраденням необхідно вважати викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Зокрема, під крадіжкою необхідно вважати таємне протиправне викрадення  чужого майна.
При  цьому, від майном необхідно розуміти предмети матеріального світу, які перебувають у власності суб`єкта права, у тому числі: окрема річ, сукупність речей, майнові права та обов`язки, гроші і цінні папери, а також майнові права на них.
За таких обставин, у протоколі про адміністративне правопорушення повинно бути чітко зазначено та конкретизовано  майно, яке було викрадено та його вартість.
Відсутність  у протоколі про адміністративне правопорушення даних, які конкретизують  обвинувачення в частині  викраденого майна та його вартості, не дозволяє  особі, яка звинувачується у вчиненні правопорушення  організувати ефективний захист  своїх інтересів та позбавляє суд перевірити обґрунтованість висунутого обвинувачення, встановити фактичні обставини правопорушення та прийти до переконання про доведеність вини у вчиненні правопорушення.
Так, зазначення у протоколі даних про те, що були викрадені товарно-матеріальні цінності не дозволяє зрозуміти фактичну складову обвинувачення та встановити дані щодо  майна  у викрадення якого звинувачується особа. Зокрема,  під товарно-матеріальними цінностями необхідно розуміти товарні запаси, сировину, матеріали, напівфабрикати, готову продукцію тощо, що свідчить про достатньо великий обсяг предметів матеріального світу та не надає можливості конкретизувати їх відповідно до розуміння змісту висунутого обвинувачення.  
Крім того, встановлення вартості викраденого майна набуває особливого значення для доведення поза розумним сумнівом винуватості особи у вчиненні правопорушення,  оскільки крадіжка є злочином із матеріальним складом. Тому, при розгляді провадження за обвинуваченням у вчиненні викрадення майна суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи встановити, яке саме майно було викрадено,  з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної правопорушенням , наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, яка має значення для визначення ступеню суспільної небезпеки вчиненого правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.ст.280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суддя зобов`язаний з`ясувати чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, необхідні для правильного вирішення справи. Постанова судді повинна бути законною і обґрунтованою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався та дійшов до помилкового висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1   у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 51 КУпАП.
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №754232 від 10.09.2024 року, ОСОБА_1 19.08.2024 року близько 14 год. 35 хв. перебуваючи в магазині «Аврора» в м. Івано-Франківськ по вул. Тролейбусна, 4а таємно викрала з полиць магазину товаро-матеріальну цінність вартістю 439 грн. 2 коп. без ПДВ, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 51 КУпАП (а.с. 1).
Потерпілим в даному адміністративному правопорушенні є «Аврора» 2146 «ТОВ» «Вигідна покупка». Правопорушенням заподіяно матеріалу шкоду.
Особистий огляд ОСОБА_1 не проводився, речі для тимчасового зберігання не вилучалися. 
Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 10.09.2024 р. 19.08.2024 року із торгового залу магазину «Аврора №2146» ТОВ «Вигідна покупка» за адресою вул. Тролейбусна, 4а, невідома особа вчинила крадіжку товарно-матеріальних цінностей, чим завдала матеріальних збитків на загальну суму 503,20 грн без ПДВ (а.с. 2).
Додатком до вищевказаної заяви до матеріалів справи долучено  коди і найменування товарів (а.с.3-4).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №754231 від 10.09.2024 року, ОСОБА_1 20.08.2024 року близько 17 год. 25 хв. перебуваючи в магазині «Аврора» в м. Івано-Франківськ по вул. Тролейбусна, 4а таємно викрала з полиць магазину товаро-матеріальну цінність вартістю 903 грн. 2 коп. без ПДВ, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП (а.с. 1).
Потерпілим в даному адміністративному правопорушенні є «Аврора» 2146 «ТОВ» «Вигідна покупка». Правопорушенням заподіяно матеріалу шкоду.
Особистий огляд ОСОБА_1 не проводився, речі для тимчасового зберігання не вилучалися. 
Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 10.09.2024 р., 20.08.2024 року о 17:25 із торгового залу магазину «Аврора №2146» ТОВ «Вигідна покупка» за адресою вул. Тролейбусна, 4а, невідома особа вчинила крадіжку товарно-матеріальних цінностей, чим завдала матеріальних збитків на загальну суму 903,20 грн без ПДВ (а.с. 2).
Додатком до вищевказаної заяви до матеріалів справи долучено  коди і найменування товарів (а.с.3-4).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №754233 від 10.09.2024 року, ОСОБА_1 27.08.2024 року близько 13 год. 43 хв. перебуваючи в магазині «Аврора» в м. Івано-Франківськ по вул. Тролейбусна, 4а таємно викрала з полиць магазину товаро-матеріальну цінність вартістю 540 грн. без ПДВ, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 51 КУпАП (а.с. 1).
Потерпілим в даному адміністративному правопорушенні є магазин «Аврора № 2146» Правопорушенням заподіяно матеріалу шкоду.
Особистий огляд ОСОБА_1 та огляд речей не проводилися, речі для тимчасового зберігання не вилучалися. 
Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 10.09.2024 р., 27.08.2024 року о 13:43 із торгового залу магазину «Аврора №2146» ТОВ «Вигідна покупка» за адресою вул. Тролейбусна, 4а, невідома особа вчинила крадіжку товарно-матеріальних цінностей, чим завдала матеріальних збитків на загальну суму 540,00 грн без ПДВ (а.с. 3).
Додатком до вищевказаної заяви до матеріалів справи долучено  коди і найменування товарів (а.с.4-5), а також чек №9420381870 від 27.08.2024 (а.с.6).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №754234 від 10.09.2024 року, ОСОБА_1 02.09.2024 року близько 15 год. 42 хв. перебуваючи в магазині «Аврора» в м. Івано-Франківськ по вул. Тролейбусна, 4а таємно викрала з полиць магазину товаро-матеріальну цінність вартістю 1905,60 грн. без ПДВ, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП (а.с. 1).
Потерпілим в даному адміністративному правопорушенні є магазин «Аврора № 2146»  ТОВ «Вигідна покупка». Правопорушенням заподіяно матеріалу шкоду.
Особистий огляд ОСОБА_1 та огляд речей не проводилися, речі для тимчасового зберігання не вилучалися. 
Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 10.09.2024 р., 02.09.2024 року о 15:42 із торгового залу магазину «Аврора №2146» ТОВ «Вигідна покупка» за адресою вул. Тролейбусна, 4а, невідома особа вчинила крадіжку товаро-матеріальних цінностей, чим завдала матеріальних збитків на загальну суму 1905,60,40 грн без ПДВ (а.с. 2).
Додатком до вищевказаної заяви до матеріалів справи долучено коди і найменування товарів (а.с.3-4), а також чек №9420391479 від 04.09.2024 (а.с.5).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №754235 від 10.09.2024 року, ОСОБА_1 04.09.2024 року близько 16 год. 48 хв. перебуваючи в магазині «Аврора» в м. Івано-Франківськ по вул. Тролейбусна, 4а таємно викрала з полиць магазину товаро-матеріальну цінність вартістю 1234,4 грн. без ПДВ, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 51 КУпАП (а.с. 1).
Потерпілим в даному адміністративному правопорушенні є магазин «Аврора № 2146» Правопорушенням заподіяно матеріалу шкоду.
Особистий огляд ОСОБА_1 та огляд речей не проводилися, речі для тимчасового зберігання не вилучалися. 
Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 10.09.2024 р., 04.09.2024 року о 16:48 із торгового залу магазину «Аврора №2146» ТОВ «Вигідна покупка» за адресою вул. Тролейбусна, 4а, невідома особа вчинила крадіжку товарно-матеріальних цінностей, чим завдала матеріальних збитків на загальну суму 1234,40 грн без ПДВ (а.с. 2).
Додатком до вищевказаної заяви до матеріалів справи долучено коди і найменування товарів (а.с.3-4), а також чек №9420388683 від 02.09.2024 (а.с.5).
Апеляційний суд вважає, що формулювання обвинувачень у протоколах про адміністративне правопорушення, не відповідають диспозиції ч. 2 ст. 51 КУпАП, оскільки не містить всіх необхідних ознак, які повинні бути вказані в обвинуваченні. 
Так, відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 51 КУпАП адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна настає за дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Апеляційний суд звертає увагу, вищевказані протоколи не містять дані про те, який саме товар та в якій кількості був викрадений, не зазначено вартість товару, а вказано тільки загальну суму заподіяної шкоди.
Крім того, у протоколі не зазначено спосіб в який було вчинено крадіжку, що у даному випадку має істотне значення, оскільки суд першої інстанції фактично встановив, що крадіжки товарів були вчинені шляхом неповної  оплати товарів на касі самообслуговання. 
Так, суд першої інстанції зазначив у мотивувальній частині судового рішення, що ОСОБА_1 , здійснюючи покупку одного виду товару у значній кількості здійснює оплату тільки його частини, а іншу таємно викрадає, або  тримаючи у руках товар різного виду, сканує один, а у пакет кладе обидва.
Разом з тим такі висновки суду, носять суперечливий та упереджений  характер,  явно виходять за межі висунутого обвинувачення та не відповідають доказам, які містяться в матеріалах провадження. 
Так, вищевказаними відеозаписами, за допомогою стаціонарних камер відео спостереження, які розташовані  в приміщенні магазину,  зафіксовані події, які відбуваються  у вказаному приміщенні та стосуються дій відвідувачів магазину, які обирають товари та розраховуються на касі самообслуговування. 
Вищевказаним відеозаписом дійсно зафіксовано перебування в магазині ОСОБА_1 , яка обирає товари та в подальшому розраховується за них на касі самообслуговування.  Зокрема, зі змісту доводів ОСОБА_1   вбачається, що вона не заперечує, що дійсно неодноразово відвідувала  магазин “Аврора №2146”, який розташований недалеко від місця її проживання, здійснювала покупку різних товарів за які розраховувалась на касі самообслуговування. Стверджує, що не вчиняла викрадення товару та повністю розраховувалась за нього на касі самообслуговування. Зазначає, що на касі самообслуговування є можливість відсканувати один товар та потім вручну збільшити його кількість на екрані для прискорення процесу оплати товару. При цьому, якщо товар має штрих-код і qr-код сканер може працювати некоректно і для того щоб уникати цієї ситуації продавці магазину порекомендували їй закривати qr-код іншим товаром.
Апеляційний суд вважає, що дані відеозапису не дозволяють спростувати вищевказані доводи ОСОБА_1 та не дає можливості встановити за який саме товар ОСОБА_1 розрахувалась на касі самообслуговування та чи дійсно остання не просканувала частину обраного неї товару і неповністю розрахувалась за нього. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з камер спостереження магазину.
Разом з тим, суд першої інстанції , досліджуючи дані відеозаписів , не конкретизував,  який саме товар було викрадено ОСОБА_6 , оскільки в дійсності вищевказані  відеозаписи  не надають можливості детально встановити обставини щодо здійснення покупки товарів в магазині , не надають можливості встановити обставини, які мають важливе значення для розгляду провадження та переконатись, що під час розрахунку за обраний товар, він був не повністю оплачений покупцем,  не надають можливості встановити, який саме товар було обрано для покупки, за якою ціною та в якій кількості, встановити чи був він належним чином просканований на касі самообслуговування і  внесений у загальну суму товарів за які остання розрахувалась. 
Крім того, суд першої інстанції також вказав, що винуватість ОСОБА_1 доводиться  копіями чеків, на яких зафіксовано оплату частини товару,  який за родовими ознаками відповідає товару  у викраденні якого звинувачується ОСОБА_1 .
Зокрема, зазначений у копії чека  час здійснення покупки не  узгоджується із часом, який вказано у протоколі про адміністративне правопорушення, що не дає можливості прийти до переконання, що вказана копія чека стосується покупки товару, яка була здійснена ОСОБА_1 . 
Так, суд першої інстанції послався на те, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення серії ВАВ №754232, ВАВ №754233, ВАВ №754231, ВАВ №754234, ВАВ №754235 від 10.09.2024, які підтверджують факти вчинення ОСОБА_1 крадіжок товарно-матеріальних цінностей у приміщенні магазину “Аврора”, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Тролейбусна, 4А, хоча вищевказані протоколи про адміністративні правопорушення  за своїм правовим змістом  мають тільки формулювання обвинувачення і не містять даних, які дозволяють встановити фактичні обставини, які підлягають встановленню під час розгляду провадження.
Відповідно до виписаних у статтях 254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів за умови, що він був складений на місці події, безпосередньо після вчиненого правопорушення.
Разом з тим, вищевказані протоколі про адміністративні правопорушення було складено через значний період часу після обставин, які зазначені в них як правопорушення, що були вчинені ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що до вищевказаних протоколів про адміністративне правопорушення були долучені  заяви менеджера СБ магазину “Аврора №2146” ОСОБА_4 в яких останній повідомляє про вчинення правопорушення. 
Разом з тим, зі змісту вищевказаних заяв неможливо встановити, яким чином менеджером  СБ магазину “Аврора №2146” ОСОБА_4 були виявленні вищевказані правопорушення, як  були встановлені факти викрадення товарів з відповідного магазину, яким чином було визначено кількість та вартість викраденого товару та як було розраховано розмір заподіяної шкоди.  
Вищевказані заяви менеджера СБ магазину “Аврора №2146” ОСОБА_4 не містять даних, які дозволяють встановити обставини правопорушення та які свідчать про причетність до вказаних правопорушень ОСОБА_1 . 
До матеріалів провадження долучені роздруківки, які містять зазначення про конкретні види товарів, їх кількість та їх вартість, які вірогідно підписані менеджером ОСОБА_5 .  
Разом з тим, вищевказані документи не оформлені у встановленому законом порядку, не містять даних про джерело їх походження,  час  їх виготовлення та не містять даних, які дозволяють встановити, що вищевказаний товар був викрадений з магазина “Аврора №2146”. 
Зі змісту матеріалів провадження неможливо прийти до переконання про  наявність відповідних крадіжок майна з магазину, оскільки відсутні дані, які свідчать про те, яким чином були виявлені відповідні правопорушення та як було встановлено факт викрадення  певного товару. 
Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не спростував доводи ОСОБА_1   про те, що зазначений на відеозаписах  час здійснення покупок в магазине “Аврора №2146” не відповідає дійсності, оскільки в певні періоди часу  вона перебувала за межами міста.  Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що при оцінці доказів, які були надані ОСОБА_1 , виникають  сумнів в тому, що вони відповідають дійсності. 
При цьому, суд першої інстанції не врахував, що наявність певних сумнівів у відповідності до вимог закону повинна тлумачитись на користь особи, яка обвинувачується у вчиненні правопорушення. 
Так, відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні  судового, а досягнення правосуддя,  в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.
Так, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення не визнає та вважає, що не вчиняла правопорушення, яке передбачене ч.2 ст.51 КУпАП. 
Апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які дозволяють спростувати вищевказані доводи та прийти до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини у вчиненні правопорушення. 
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні по справі «Кобець проти України» зазначено, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
Згідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
За обставин викладених вище, апеляційний суд вважає недоведеною вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.51 та ч.1 ст.51  КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що діючий закон про притягнення особи до адміністративної відповідальності, містить тільки одну правову підставу для визнання особи невинуватою у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою закрити провадження щодо ОСОБА_1 за ч.1 та ч.2 ст. 51 КУпАП  на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП,-
                                                       п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника адвоката Бойчук Н.В. задовольнити.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 51 КУпАП скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою провадження у справі про адміністративні правопорушення за ч.1 та ч.2 ст. 51 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                    О.П. Васильєв