Постанова
Іменем України
20 листопада 2024 року
м. Київ
Справа № 703/715/23
Провадження № 61-6802св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,
учасниками якої є
позивачка за первісним позовом (відповідачка за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 (далі - дружина), інтереси якої представляє адвокат Ковбаса Олег Станіславович (далі - адвокат),
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 (далі - чоловік),
про поділ спільного майна подружжя
за касаційною скаргою дружини на постанову Черкаського апеляційного суду від 8 квітня 2024 року, прийняту колегією суддів у складі Василенко Л. І., Карпенко О. В., Новікова О. М.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1.           Чоловік і дружина перебували у шлюбі, під час якого набули у власність квартиру (оформлена на чоловіка) та транспортний засіб (оформлений на дружину). Після розірвання шлюбу в подружжя виник спір про поділ їхнього спільного майна. Дружина, зокрема, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири. Чоловік заперечував проти вимоги дружини, бо вважав, що квартира є його особистою приватною власністю, придбаною за кошти від продажу іншої квартири, яку він набув на підставі договору дарування. Зважаючи на те, що дружина продала транспортний засіб третій особі, чоловік просив стягнути з дружини компенсацію 1/2 частини вартості цього автомобіля.
2.           Суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги як чоловіка, так і дружини. Зауважив, що чоловік не спростував презумпцію спільності майна подружжя, не надав докази того, що купив спірну квартиру за власні кошти, отримані від продажу іншої квартири, яка належала йому на праві особистої приватної власності; дружина надала чоловікові згоду на придбання спірної квартири, про що сторони зазначили у договорі купівлі-продажу.
3.           Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції у частині задоволеної вимоги первісного позову про визнання за дружиною права власності на 1/2 частину квартири. Виснував, що чоловік купив спірну квартиру за кошти від продажу тієї, яка належала йому на праві особистої приватної власності. Вказав, що дружина не довела, що у рахунок придбання спірної квартири були сплачені її кошти чи кошти подружжя.
4.           Дружина не погодилася з висновком апеляційного суду про відмову у задоволенні її вимоги. Наголосила, що надала згоду чоловікові на придбання спірної квартири, за яку подружжя сплатило спільні кошти, а чоловік ці обставини не спростував.
5.           Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на питання про те,який правовий режим квартири, яку один із подружжя придбав за письмовою згодою іншого з подружжя й оформив на себе під час перебування у шлюбі. Вирішив, що таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
(2) Зміст позовних заяв
6.           У лютому 2023 року дружина звернулася до суду з позовом, у якому просила: 1) визнати квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира АДРЕСА_2 ) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; 2) визнати за дружиною право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Мотивувала так:
6.1.       З 19 липня 2014 року дружина та чоловік перебували у шлюбі, який згідно з рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 16 березня 2021 року був розірваний.
6.2.       Під час перебування у шлюбі - 30 липня 2019 року - подружжя набуло у власність квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку оформили на чоловіка. Позивачка вважала, що має право на 1/2 частину цієї квартири.
7.           У травні 2023 року чоловік подав зустрічний позов, у якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив стягнути з дружини 126 675 грн компенсації за 1/2 частину вартості автомобіля марки «Ford Focus» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - автомобіль). Мотивував так:
7.1.       29 грудня 2015 року подружжя придбало автомобіль, який оформили на дружину. Після розірвання шлюбу автомобіль перебував у її користуванні.
7.2.       У вересні 2021 року чоловік дізнався, що дружина продала автомобіль іншим особам. Згідно з висновком експертного дослідження від 13 березня 2023 року № 47 аналогічний автомобіль станом на дату складення дослідження коштував 253 350 грн.
7.3.       Чоловік має право на компенсацію половини вартості автомобіля.
(3) Зміст рішення суду першої інстанції
8.           7 грудня 2023 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області ухвалив рішення, згідно з яким позов дружини задовольнив частково: визнав за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , у задоволенні інших вимог відмовив; зустрічний позов чоловіка задовольнив: стягнув із дружини 126 675 грн компенсації вартості 1/2 частини автомобіля; стягнув із дружини 1 266,75 грн судового збору; стягнув із чоловіка 3 075 грн судового збору та 5 000 грн витрат на правничу допомогу. Мотивував так:
8.1.       Подружжя купило квартиру АДРЕСА_2 під час перебування у шлюбі, тому на неї поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Необґрунтованим є довід чоловіка про те, що квартира АДРЕСА_2 є його особистою приватною власністю, бо той придбав її за кошти від продажу іншої квартири АДРЕСА_3 (далі - квартира АДРЕСА_4 ), яку набув у власність 7 серпня 2014 року на підставі договору дарування. Продаж квартири АДРЕСА_4 і придбання через три місяці після цього квартири АДРЕСА_2 не підтверджує того, що чоловік придбав останню за власні кошти. Дружина надала згоду чоловікові на придбання квартири АДРЕСА_2 , про що сторони вказали у пункті 14 договору купівлі-продажу від 30 липня 2019 року. З огляду на це обґрунтованою є вимога дружини про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .
8.2.       Визнання квартири АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не є самостійною вимогою та способом захисту, який потребує вирішення і вказівки у резолютивній частині судового рішення. Тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 726/1388/16).
8.3.       Обґрунтованою є вимога чоловіка про стягнення на його користь компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та який дружина відчужила третій особі. Чоловік надав належні докази вартості автомобіля. Дружина не довела іншої вартості останнього.
8.4.       Дружина довела, що понесла 5 000 грн витрат на правничу допомогу, надавши, зокрема, договір про надання професійної правничої допомоги від 7 лютого 2022 року № 06/23, акт-прийому передачі наданої правничої допомоги від 20 лютого 2023 року на суму 5 000 грн з розрахунку вартості роботи адвоката у розмірі 25 % мінімальної заробітної плати, встановленої на день оплати. Цей розмір витрат на правничу допомогу є співмірним. Чоловік не заявляв про неспівмірність такої суми й не просив її зменшити.
8.5.       З урахуванням результату вирішення спору чоловік має сплатити на користь дружини судовий збір у розмірі 3 075 грн.
(4) Зміст постанови суду апеляційної інстанції
9.           8 квітня 2024 року Черкаський апеляційний у межах предмета оскарження прийняв постанову, згідно з якою задовольнив частково апеляційну скаргу чоловіка: скасував рішення суду першої інстанції у частині задоволення вимоги дружини про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири та в частині стягнення на користь дружини 8 075 грн судових витрат (3 075 грн судового збору та 5 000 грн витрат на правничу допомогу), ухвалив у частині вказаної вимоги нове рішення про відмову в її задоволенні; щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу за зустрічним позовом залишив рішення суду першої інстанції без змін; стягнув із дружини на користь чоловіка 4 612,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги. В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційний суд не переглядав. Мотивував постанову так:
9.1.       Чоловік оскаржив рішення суду першої інстанції у частині задоволення первісної вимоги про визнання за дружиною права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 і стягнення судових витрат.
9.2.       Суд першої інстанції помилково виснував, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя. Перебуваючи у шлюбі, 19 квітня 2019 року чоловік продав належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_4 , яка належала йому на підставі договору дарування від 7 серпня 2014 року, за 246 000 грн. На час продажу вказаної квартири чоловік проживав у квартирі АДРЕСА_4 . До 15 липня 2019 року дружина мала місце реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 , що на той час належала її матері - ОСОБА_3 , - яка згодом продала цю квартиру чоловікові. 30 липня 2019 року чоловік за погодженням із дружиною придбав квартиру АДРЕСА_2 за 206 200 грн. Того ж дня дружина знову зареєструвала місце свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 . 
9.3.       Купівля квартири АДРЕСА_2 відбулась після спливу трьох місяців після продажу чоловіком квартири АДРЕСА_4 , яка належала йому на праві особистої приватної власності. Чоловік сплатив вартість квартири АДРЕСА_2 за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_4 . Сторони не надали інші відомості, які підтверджують наявність доходів від трудової діяльності для придбання квартири АДРЕСА_2 .
9.4.       Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив чоловіку у стягненні витрат на правничу допомогу, які той поніс під час розгляду зустрічної позовної заяви. З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги слід скасувати рішення суду першої інстанції у частині стягнення з чоловіка на користь дружини 8 075 грн судових витрат і стягнути з дружини 4 612,50 грн сплаченого чоловіком за подання апеляційної скарги судового збору.
(5) Провадження у суді касаційної інстанції
10.        9 травня 2024 року адвокат в інтересах дружини подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати постанову апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції та вирішити питання про розподіл судових витрат.
11.        20 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали.
12.        10 липня 2024 року адвокат в інтересах дружини подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги.
13.        12 вересня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою дружини та витребування справи із суду першої інстанції.
14.        14 листопада 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
15.        Дружина мотивувала касаційну скаргу так:
15.1.    Апеляційний суд помилково виснував, що квартира є об`єктом права особистої приватної власності чоловіка, бо не врахував, що її придбали під час перебування сторін у шлюбі. Чоловік не спростував презумпцію спільності майна подружжя.
15.2.    Апеляційний суд не врахував висновку, сформульованого Верховним Судом України у постановах від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15 і від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, про те, що для правильного застосування статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, але й те, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки придбанням його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому статус спільної власності подружжя.
15.3.    Суд апеляційної інстанції не врахував пункт 14 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , згідно з яким дружина надала чоловікові згоду на придбання вказаної квартири. Подружжя набуло у власність квартиру АДРЕСА_2 за спільні кошти. Хоча саме на момент придбання цієї квартири дружина не працювала, проте доглядала за спільною дитиною та вела домашнє господарство. 
15.4.    Те, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя і має використовуватися в інтересах сім`ї, підтверджує зміст заяви подружжя від 30 липня 2019 року про згоду на придбання цієї квартири за спільні кошти, які набуті за час шлюбу, яку дружина додала до касаційної скарги (далі - заява про надання згоди від 30 липня 2019 року).
15.5.    Попередній (орієнтовний) розмір витрат дружини на правничу допомогу у суді касаційної інстанції становить 13 500,00 грн. Докази, які дружина сплатила чи має сплатити у зв`язку з розглядом справи, вона надасть протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення.
(2) Позиції інших учасників справи
16.        29 травня 2024 року чоловік сформував у системі «Електронний суд» відзив, у якому просив у задоволенні касаційної скарги дружини відмовити, а постанову апеляційного суду залишити без змін.Мотивував так:
16.1.    Чоловік купив квартиру АДРЕСА_2 за кошти, отримані від продажу належної йому на праві особистої приватної власності квартири АДРЕСА_4 .
16.2.    Дружина не надала суду докази походження коштів, за які придбали квартиру АДРЕСА_2 , і не могла пояснити, звідки у неї були кошти на вчинення такого правочину. 
16.3.    Дружина не надала судам попередніх інстанцій заяву про надання згоди від 30 липня 2019 року на придбання квартири АДРЕСА_2 , на яку посилається в касаційній скарзі. Тому така не є допустимим доказом, і її не можна враховувати під час розгляду справи.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
17.        12 вересня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за касаційною скаргою дружини постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження на підставі, визначеній пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
18.        Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
19.        З огляду на вказаний припис Верховний Суд переглядає оскаржену постанову в межах тих доводів і вимог касаційних скарг, які стали підставами для відкриття касаційного провадження щодо відмови апеляційного суду у задоволенні вимоги дружини про визнання за нею права на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 і щодо розподілу судових витрат.
19.1.    Рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні первісної вимоги про визнання квартири АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в частині задоволення зустрічної вимоги чоловіка про стягнення з дружини компенсації 1/2 частини вартості автомобіля дружина в апеляційному порядку не оскаржила. Тому апеляційний суд у вказаній частині рішення суду першої інстанції не переглядав. Відповідно немає підстав для перегляду постанови апеляційного суду у касаційному порядку у частині незадоволеної вимоги первісного позову дружини про визнання квартири АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та у частині задоволення зустрічної вимоги про стягнення з дружини на користь чоловіка компенсації 1/2 частини вартості автомобіля. 
19.2.    Отже, Верховний Суд переглядає оскаржену постанову в частині відмови у визнанні за дружиною права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , відмови у стягненні з чоловіка на користь дружини судових витрат за часткове задоволення її позову, а також у частині стягнення з неї на користь чоловіка судового збору за подання апеляційної скарги.
20.        До касаційної скарги дружина, зокрема, додала нотаріально посвідчену заяву подружжя від 30 липня 2019 року про згоду на придбання квартири за спільні кошти, які набуті за час шлюбу.
21.        З огляду на припис частини першої статті 400 ЦПК України Верховний Суд переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах встановлених ними обставин, що виключає можливість вирішення питання про прийняття нових доказів на стадії перегляду справи у суді касаційної інстанції. Оскільки Верховний Суд позбавлений можливості прийняти приєднану дружиною до касаційної скарги заяву про надання згоди від 30 травня 2019 року, яка є новим доказами у справі, то її слід повернути.
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
(2.1) Який правовий режим квартири, яку один із подружжя придбав за письмовою згодою іншого з подружжя й оформив на себе під час перебування у шлюбі?
22.        Дружина зазначала, що під час перебування у шлюбі подружжя купило квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку оформили за чоловіком. Вважала цю квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому просила визнати за нею право власності на 1/2 її частину. Чоловік заперечував проти такої вимоги та стверджував, що купив квартиру АДРЕСА_2 невдовзі після отримання коштів від продажу належної йому на праві особистої приватної власності квартири АДРЕСА_4 .
23.        Суд першої інстанції задовольнив вимогу позивачки про визнання за нею права на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , оскільки вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і придбана за їхні спільні кошти. Суд врахував, що дружина надала згоду на придбання чоловіком тієї квартири. Також стягнув із чоловіка на користь дружини судовий збір і витрати на правничу допомогу. Апеляційний суд виснував про протилежне з огляду на те, що чоловік набув у власність квартиру АДРЕСА_2 через 3 місяці після продажу його особистої квартири АДРЕСА_4 . Дружина з постановою апеляційного суду не погодилася зокрема тому, що вона надала згоду чоловікові на укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .
24.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає доводи дружини обґрунтованими. Звертає увагу на те, що чоловік не спростував презумпцію спільної сумісної власності подружжя на квартиру АДРЕСА_2 , бо не довів, що придбав її за особисті кошти.
25.        Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
26.        Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19). 
27.        Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша - третя статті 61 СК України).
28.        Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (частини перша - третя статті 65 СК України).
29.        Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, засвідчує придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого з подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший із подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна у спільну сумісну власність, і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підмінити домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2024 року у справі № 712/3590/22).
30.        У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).
31.        Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
32.        Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
33.        Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини:
33.1.    З 19 липня 2014 року дружина та чоловік перебували у шлюбі. 16 березня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області ухвалив рішення у справі № 703/227/21, згідно з яким цей шлюб розірвав (т. 1, а. с. 6).
33.2.    19 квітня 2019 року чоловік уклав із ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, згідно з яким він продав останній квартиру АДРЕСА_4 за 246 000 грн. Чоловік був власником тієї квартири на підставі договору дарування від 7 серпня 2014 року (т. 1, а. с. 62 - 63).
33.3.    30 липня 2019 року ОСОБА_3 уклала із чоловіком договір купівлі-продажу, згідно з яким останній купив у неї за 206 200 грн квартиру АДРЕСА_2 . Згідно з пунктом 14 цього договору він укладений, зокрема, за згодою дружини покупця, яку 30 липня 2019 року посвідчив приватний нотаріус Смілянського районного нотаріального округу Новіков Ігор Миколайович за реєстраційним № 3054 (т. 1, а. с. 8 - 9). Вартість квартири АДРЕСА_2 чоловік повністю сплатив продавцеві до підписання договору (пункт 3 договору).
34.        Вимогу про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 дружина обґрунтувала тим, що подружжя придбало її під час перебування у шлюбі. Зазначила, що на це майно поширюється правовий режим спільного сумісного майна подружжя, бо кошти, які сплатили за квартиру, були спільною власністю дружини та чоловіка, і на укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 дружина надала згоду, про що сторони зазначили у тексті цього правочину. Дружина вважала безпідставним аргумент чоловіка про те, що той купив квартиру АДРЕСА_2 за кошти, які отримав від продажу квартири АДРЕСА_4 , що належала йому на праві особистої приватної власності. На її думку, такі доводи не мали підтвердження.
35.        Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини. Тому за дружиною слід визнати право на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на ту квартиру:
35.1.    Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 30 липня 2019 року чоловік уклав під час перебування у шлюбі з дружиною. У договорі сторони зазначили, що чоловік уклав цей правочин за нотаріально посвідченою згодою дружини (пункт 14 договору).
35.2.    Аргументи чоловіка про те, що цей договір він уклав через 3 місяці після продажу квартири АДРЕСА_4 за кошти від продажу останньої, бо у дружини, яка ніде не працювала та не мала доходів, не було та не могло бути коштів, є необґрунтованими. За змістом частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу). Верховний Суд звертає увагу на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України), тоді як в оскарженій постанові апеляційний суд не навів жодного доказу на підтвердження придбання чоловіком квартири АДРЕСА_2 за особисті кошти, зокрема ті, які він отримав від продажу квартири АДРЕСА_4 за 3 місяці до купівлі квартири АДРЕСА_2 .
35.3.    Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою.
35.4.    Задовольняючи вимогу про визнання за дружиною права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у разі заявлення вимоги про визнання права власності на майно у рівних частках у порядку поділу спільної сумісної власності суд визнає за кожним співвласником право власності на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на відповідний об`єкт, а не ділить останній і не визнає за позивачем право власності на половину цього об`єкта (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 червня 2024 року у справі № 755/4429/22 (пункти 37-38)).
36.        З огляду на вказане постанову апеляційного суду слід скасувати у частині відмови у задоволенні вимоги дружини про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та змінити у цій частині рішення суду першої інстанції про задоволення тієї вимоги, визнавши за дружиною право на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 . Ураховуючи це, слід скасувати також постанову апеляційного суду у частині стягнення з дружини на користь чоловіка судового збору за подання апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції про стягнення з чоловіка на користь дружини судового збору та витрат на правничу допомогу і залишити у силі в означеній частині рішення суду першої інстанції.
(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(3.1) Щодо суті касаційної скарги
37.        Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині (пункти 3 і 4 частини першої статті 409 ЦПК України).
38.        Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частини перша, третя та четверта статті 412 ЦПК України).
39.        Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 413 ЦПК України).
40.        Ураховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм права, касаційну скаргу слід задовольнити частково: 
постанову апеляційного суду скасувати у частині
-                   скасування рішення суду першої інстанції про задоволення вимоги дружини про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та відмови апеляційного суду у задоволенні цієї вимоги;
-                   скасування рішення суду першої інстанції про стягнення з чоловіка на користь дружини 8 075 грн судових витрат, понесених останньою у тому суді;
-                   стягнення з дружини на користь чоловіка 4 612,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги;
рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 7 грудня 2023 року 
-                  змінити щодо задоволення позовної вимоги дружини про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови, та у резолютивній частині, виклавши її абзац другий (щодо вказаної вимоги) у такій редакції: визнати за дружиною право на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2 ;
-                  залишити в силі у частині стягнення з чоловіка на користь дружини 8 075 грн судових витрат (3 075 грн судового збору та 5 000 грн витрат на правничу допомогу).
(3.2) Щодо судових витрат
41.        Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
42.        З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати дружини за подання касаційної скарги у сумі 6 150 грн слід покласти на чоловіка.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
п о с т а н о в и в:
1.           Повернути приєднану до касаційної скарги ОСОБА_1 заяву від 30 липня 2019 року про згоду на придбання квартири за спільні кошти, набуті за час шлюбу.
2.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2.1.       Постанову Черкаського апеляційного суду від 8 квітня 2024 року скасувати в частині:
-                   скасування рішення суду першої інстанції про задоволення вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири та відмови апеляційного суду у задоволенні цієї вимоги;
-                   скасування рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 075 грн судових витрат, які вона понесла у тому суді (3 075 грн судового  збору та 5 000 грн витрат на правничу допомогу);
-                   стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 612,50 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
2.2.       Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 7 грудня 2023 року 
-                  змінити щодо задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови, та у резолютивній частині, виклавши її абзац другий (щодо вказаної позовної вимоги) у такій редакції: 
«Визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 »;
-                  залишити в силі у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 075 грн судових витрат (3 075 грн судового збору та 5 000 грн витрат на правничу допомогу).
3.           Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: квартира АДРЕСА_1 ; РНОКПП  НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_1 (адреса: квартира АДРЕСА_5 ; РНОКПП  НОМЕР_3 ) 6 150,00 гривень (шість тисяч сто п`ятдесят грн 00 коп.) відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	 	В. І. Крат	
Судді	 	Д. А. Гудима 	
 	 	І. О. Дундар	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко