ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року	Львів	Справа № 500/2885/24 пров. № А/857/21827/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача:                                                     Судової-Хомюк Н.М.,
суддів:                                                                             Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року  у справі № 500/2885/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,
суддя (судді) в суді першої інстанції – Чепенюк О.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 07 червня 2024 року,

                                                      В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі також відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі також відповідач 2), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.12.2023 №192450006486 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди роботи: з 06.09.1977 по 22.02.1982 в Лановецькому цукрозаводі; з 10.03.1982 по 31.03.2000 в колгоспі «Перемога»; з 01.04.2000 по 31.12.2003 в ПАП «Перемога»; з 20.02.1984 по 27.02.1987 час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ); з 17.05.1985 по 16.05.1988 час догляду за дитиною до досягнення нею 3-трирічного віку ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ); з 02.10.1982 по 01.10.1985 час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 );
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди роботи, зазначені в архівних довідках № 03-01/2/1739 від 01.12.2023, № 03-01/21/1740 від 01.12.2023, виданих архівним відділом № 2 Кременецької РВА Тернопільської області, та № 398/06-06 від 27.12.2019, виданою трудовим архівом Лановецької міської ради Лановецького району Тернопільської області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04.12.2023.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.12.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 06.12.2023 №192450006486 позивачу відмовлено в призначені пенсії за віком та не зараховано до страхового стажу спірні періоди роботи та періоди догляду за дітьми, оскільки прізвище заявниці не відповідає паспортним даним (у паспорті – « ОСОБА_5 », в свідоцтві про шлюб, свідоцтвах про народження дітей, архівних довідках та інших документах – « ОСОБА_5 »).
Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень та стверджує, що зазначені в рішенні підстави відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів трудової діяльності є надто формальними, оскільки з системного аналізу змісту наданих документів можна належним чином ідентифікувати особу ОСОБА_1 та встановити періоди її роботи. Вказує, що її загальний страховий стаж з врахуванням спірних періодів становить 26 років 3 місяці 9 днів, що дає право на призначення пенсії за віком.
Відтак ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.12.2023 №192450006486, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом та просила задовольнити його повністю.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.12.2023 №192450006486 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, в одинарному розмірі, з урахуванням вже зарахованих періодів та періодів, що перетинаються:
періоди роботи: з 06.09.1977 по 22.02.1982 в Лановецькому цукровому заводі; з 10.03.1982 по 31.03.2000 в колгоспі «Перемога»; з 01.04.2000 по 31.12.2003 в ПАП «Перемога»;
час догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку: з 28.02.1984 по 27.02.1987 ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ); з 17.05.1985 по 16.05.1988 ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ); з 02.10.1982 по 01.10.1985 ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.).
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач 1 – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції помилково не врахував того, що у органів Пенсійного фонду України відсутні повноваження щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, що призвело до прийняття помилкового рішення.
Зазначає, що відповідно до пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі – Порядок № 637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Вказує, що пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (із змінами), передбачено, зокрема, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта
Враховуючи вищевикладене, вважає, що судом першої інстанції не було враховано вищенаведене, що призвело до прийняття помилкового рішення, оскільки у Відповідача-2 були відсутні правові підстави для призначення Позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 1058, у зв`язку з чим рішення від 16.12.2023 № 192450006486 є законним, правомірним та обґрунтованим.
Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує проти аргументів відповідача та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), після досягнення віку 63 років, 04.12.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, надавши відповідні документи перелік яких наведений у розписці-повідомленні (а.с.17-20).
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.12.2023 №192450006486 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У рішенні вказано, що страховий стаж складає 04 роки 08 місяців 01 день, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи:
з 06.09.1977 по 22.02.1982 в Лановецькому цукрозаводі, з 10.03.1982 по 31.03.2000 в колгоспі «Перемога», з 01.04.2000 по 31.12.2003 в ПАП «Перемога», оскільки не підтверджено зміну прізвища ОСОБА_6 , в наданому свідоцтві про шлюб від 21.11.1981 серія НОМЕР_1 прізвище заявниці не відповідає паспортним даним (в свідоцтві про шлюб - ОСОБА_5 , в паспорті - ОСОБА_5 ). Стаж обчислено з 01.01.1999 за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
з 28.02.1984 по 27.02.1987 час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) відповідно до наданого свідоцтва про народження від 07.04.1984 серія НОМЕР_2 , оскільки прізвище заявниці не відповідає паспортним даним (в свідоцтві про народження - ОСОБА_5 , в паспорті - ОСОБА_5 );
з 17.05.1985 по 16.05.1988 час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) відповідно до наданого свідоцтва про народження від 06.07.1985 серія НОМЕР_3 , оскільки прізвище заявниці не відповідає паспортним даним (в свідоцтві про ОСОБА_5 , в паспорті - ОСОБА_5 );
з 02.10.1982 по 01.10.1985 час догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), відповідно до наданого свідоцтва про народження від 25.12.1982 серія НОМЕР_4 , оскільки прізвище заявниці не відповідає паспортним даним (в свідоцтві про народження - ОСОБА_5 , в паспорті - ОСОБА_5 ).
Надані архівні довідки від 01.12.2023 №03-01/2/1739, від 27.12.2019 №398/06-06, від 01.12.2023 №03-01/21/1740 за вищевказаний період роботи не взято до уваги, оскільки прізвище заявниці не відповідає паспортним даним.
Особа матиме право на пенсійну виплату при умові набуття необхідного страхового стажу (а.с.14 зворот – 15, 77).
Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 13.12.2023 (а.с.14).
Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що допущення іншого написання прізвища особи не можуть бути підставою для незарахування спірних періодів роботи позивача до її страхового стажу. При цьому суд зазначає, що у трудовій книжці позивача у відомостях про роботу наявні відповідні записи про прийняття її на роботу та звільнення з роботи, записи оформлені належним чином, у разі необхідності засвідчені підписами та скріплені печатками установи, відтак ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження її страхового (трудового) стажу.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.12.2023 №192450006486 в частині відмови ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу спірні періоди роботи та час догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Спеціальний Закон, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV), а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулює також Закон України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-ХІІ).
Згідно із ч.1 ст.5 Закону №1058-ІV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №1058-ІV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 8 Закону №1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з приписами частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно з частиною 2 статті 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, трудова книжка має містити дані щодо факту перебування особи в трудових відносинах для підтвердження наявності трудового стажу та є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Судом першої інстанції вірно встановлено, згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_5 , що оформлена на « ОСОБА_1 » ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.25-26). зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Розділ «Відомості про роботу» трудової книжки позивача містить записи щодо її трудової діяльності у спірні періоди:
Лановецький цукровий завод:
06.09.1977, прийнята підсобною працівницею,
22.02.1982, звільнена з роботи.
Колгосп «Перемога»:
10.03.1982, прийнята на роботу обліковцем ферми,
31.03.2000, звільнена з роботи.
ПАП «Перемога»:
01.04.2000, прийнята на роботу в рільничу бригаду,
31.12.2003, звільнена з роботи.
Записи про звільнення засвідчені підписами уповноважених осіб та скріплені печатками підприємств (а.с.25-26).
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з оскаржуваного рішення і розрахунку стажу (а.с.16, 68), до страхового стажу позивача не зарахована трудова діяльність згідно з вказаними записами трудової книжки серії НОМЕР_5 , оскільки не підтверджено зміну прізвища ОСОБА_6 , в наданому свідоцтві про шлюб від 21.11.1981 серія НОМЕР_1 прізвище заявниці не відповідає паспортним даним (в свідоцтві про шлюб - ОСОБА_5 , в паспорті - ОСОБА_5 ).
Також на підтвердження спірних періодів трудової діяльності позивачем надано до органу Пенсійного фонду та до суду:
архівну довідку про трудовий стаж № 03-01/2/1739 від 01.12.2023, видану архівним відділом №2 Кременецької РВА Тернопільської області, у якій на підставі документів архівного фонду колгоспу «Перемога», колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» село Матвіївці Кременецького (Шумського) району Тернопільської області, книги обліку трудового стажу за 1982-1989, 1991-2000 роки, книги нарахування заробітної плати за 1990 рік вказано дані щодо встановленого мінімуму та кількості відпрацьованих людиноднів ОСОБА_1 (так в документах) (а.с.35);
архівну довідку про трудовий стаж № 03- 01/2/1740 від 01.12.2023, видану архівним відділом №2 Кременецької РВА Тернопільської області, у якій вказано, що в документах архівного фонду приватного агропромислового підприємства «Перемога» в книгах наказів з кадрових питань (особового складу) за 2000-2003 роки є відомості, що згідно наказу № 23 від 01.04.2000 ОСОБА_1 (так в документах) прийнята різноробочою в рільничу бригаду № 2, згідно наказу № 97 від 31.12.2003 ОСОБА_1 (так в документах) звільнена з роботи (а.с.36);
історичну довідку ВАТ «Лановецький цукровий завод» (а.с.37, 38-39);
архівну довідку № 398/06-06 від 27.12.2019, видану трудовим архівом Лановецької міської ради, у якій вказано, що в документах архівного фонду Відкритого акціонерного товариства «Лановецький цукровий завод» трудового архіву Лановецької міської ради в наказах по особовому складу значаться: наказ №133-л від 05.09.1977 про прийняття ОСОБА_7 підсобною робітницею лабораторії бурякопункту, з 7-ми годинним робочим днем, І розряду, з 06.09.1977, на період приймання і зберігання цукрових буряків; наказ №16-л від 19.02.1982 про звільнення ОСОБА_7 - робітниці бурякопункту, з 22.02.1982 за власним бажанням (а.с.40).
Як слідує зі змісту оскаржуваного рішення надані архівні довідки від 01.12.2023 №03-01/2/1739, від 27.12.2019 №398/06-06, від 01.12.2023 №03-01/21/1740 не взято до уваги, оскільки прізвище заявниці не відповідає паспортним даним.
Крім того, позивачу не зараховано час догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку:
з 02.10.1982 по 01.10.1985 ( ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) відповідно до наданого свідоцтва про народження від 25.12.1982 серія НОМЕР_4 , оскільки прізвище заявниці не відповідає паспортним даним (в свідоцтві про народження - ОСОБА_5 , в паспорті - ОСОБА_5 );
з 28.02.1984 по 27.02.1987 ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), оскільки прізвище позивача, зазначене у свідоцтві про народження від 07.04.1984 серія НОМЕР_2 , не відповідає паспортним даним позивача (в свідоцтві про народження - ОСОБА_5 , в паспорті - ОСОБА_5 );
з 17.05.1985 по 16.05.1988 ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), оскільки прізвище позивача, зазначене у свідоцтві про народження від 06.07.1985 серія НОМЕР_3 , не відповідає паспортним даним позивача (в свідоцтві про народження - ОСОБА_5 , в паспорті - ОСОБА_5 ) (а.с.14 зворот -15, 77).
Таким чином усі спірні періоди трудової діяльності позивача та час догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку не враховано відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за поданими ОСОБА_1 документами з огляду на розбіжності в написанні її прізвища у паспорті та інших документах.
Стосовно цього суд першої інстанції вірно зазначив, що трудову книжку серії НОМЕР_5 20.09.1977 оформлено на « ОСОБА_1 » (російською мовою), ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.25).
У свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_6 , виданому 10.12.1960 органом реєстрації актів громадянського стану, зазначено: ОСОБА_7 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у селі Гриньківці, В. Дедеркальського району Тернопільської області (а.с.32).
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , прізвище ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після укладення шлюбу 21.11.1981 змінено на ОСОБА_5 (а.с.31).
У свідоцтві про народження ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) від 25.12.1982, серії НОМЕР_4 у відомостях про матір дитини вказано ОСОБА_1 (а.с.30).
У свідоцтві про народження ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) від 07.04.1984, серії НОМЕР_2 , у відомостях про матір дитини вказано ОСОБА_1 (а.с.27).
У свідоцтві про народження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від 06.07.1985, серії НОМЕР_3 у відомостях про матір дитини вказано ОСОБА_1 (а.с.28).
У паспорті громадянина України позивача серії НОМЕР_7 , виданого 10.10.2001 Шумським РВ УМВС України в Тернопільській області, українською мовою зазначено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: село Гриньківці Шумського району Тернопільської області. Російською мовою відомості про власника паспорта вказано: ОСОБА_1 (а.с.11). Реєстраційна картка платника податків видана на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.13).
Отже, у свідоцтві про укладення шлюбу, у свідоцтвах про народження дітей, в архівних довідках дійсно вказано прізвище позивача « ОСОБА_5 », що не відповідає відомостям документів, які видані в часі пізніше – паспорта громадянина України, де прізвище зазначено « ОСОБА_5 », такі ж відомості про особу обліковуються в РНОКПП, Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.73).
Така розбіжність у написанні прізвища позивача у раніше виданих документах, а саме « ОСОБА_5 », тобто без апострофа пов`язана із застосуванням аналогії написання вказаного прізвища російською мовою.
Проте наявність вказаної розбіжності у написанні прізвища ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу. Мова йде про одну й ту ж особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , факт роботи якої на вищевказаних підприємствах відповідачами не заперечується, а формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. При цьому висновок суду про те, що наведені вище відомості про роботу стосуються саме ОСОБА_1 , незалежно від написання прізвища з апострофом чи без, ґрунтується на співставленні інших даних про цю особу (дати народження, місця народження, місця роботи тощо).
При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що у трудовій книжці позивача у відомостях про роботу наявні відповідні записи про прийняття її на роботу та звільнення з роботи, записи оформлені належним чином, у разі необхідності засвідчені підписами та скріплені печатками установи, відтак ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження її страхового (трудового) стажу.
Таким чином, доводи апелянта, щодо не зарахування до трудового стажу позивача спірного періоду роботи є безпідставними, оскільки допущення іншого написання прізвища особи не можуть бути підставою для незарахування спірних періодів роботи позивача до її страхового стажу.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.12.2023 №192450006486 є протиправним та підлягає скасуванню.
Крім цього, які вірно зазначив суд першої інстанції, як вбачається з розрахунку стажу ОСОБА_1 , певні періоди частково зараховані органами Пенсійного фонду до страхового стажу позивача, тобто періоди, що перетинаються, підлягають зарахуванню в одинарному розмірі.
Вірним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідного територіального органу Пенсійного фонду України зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 06.09.1977 по 22.02.1982 у Лановецькому цукровому заводі; з 10.03.1982 по 31.03.2000 в колгоспі «Перемога»; з 01.04.2000 по 31.12.2003 в ПАП «Перемога»; а також час догляду за дітьми до досягнення ними 3-річного віку: з 28.02.1984 по 27.02.1987, з 17.05.1985 по 16.05.1988, з 02.10.1982 по 01.10.1985, в одинарному розмірі, з урахуванням вже зарахованих періодів та періодів, що перетинаються.
Щодо дати, з якої позивачу могла б бути призначена пенсія за віком, колегія суддів зазначає, що за приписами пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , досягнула віку 63 років ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто набула право на призначення пенсії за віком відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу.
Із заявою звернулася 04.12.2023, відтак має право на призначення пенсії з 05.12.2023 - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку за наявності загального страхового стажу роботи не менше 20 років.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд не може перебирати на себе повноваження пенсійного органу з питань призначення та виплати пенсії, а тому належним способом захисту є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, який визначений за принципом екстериторіальності та вже розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, повторно розглянути відповідну заяву позивача про призначення пенсії за віком із врахуванням висновків суду.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії, параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні Петриченко проти України (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29). 
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 червня 2024 року  у справі № 500/2885/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник