ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
08 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 760/20969/21
провадження № 61-12742св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.
 
учасники справи за первісним позовом:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Толока», Товариство з обмеженою відповідальністю «РК «Траєкторія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші»,
 
учасники справи за зустрічним позовом:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Толока»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Толока» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2022 року у складі судді Шереметьєвої Л. А., додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня                2023 року у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Толока», Товариства з обмеженою відповідальністю «РК «Траєкторія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» про визнання незаконним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, визнання недійсним договору, свідоцтва та документів
та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Толока» до ОСОБА_1 про визнання правовідносин припиненими,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 у серпні 2021 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
- визнати незаконним та скасувати рішення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Толока» (далі - ТОВ «ФК «Толока»)                                 № 17/02-5 від 17 лютого 2020 року; 
- зобов`язати ТОВ «ФК «Толока» поновити ОСОБА_1 у реєстрі інвесторів будівництва житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , закріпивши за нею об`єкт інвестування - майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; 
- зобов`язати ТОВ «ФК «Толока» видати ОСОБА_1 довідку про право на набуття у власність об`єкта інвестування - однокімнатної квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 ) та внести дані щодо ОСОБА_1 до переліку довірителів, яким забудовник у подальшому зобов`язаний передати у власність об`єкт інвестування - однокімнатну квартиру                     АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 );
- визнати недійсним договір про участь у фонді фінансування будівництва                                 № 237-2 від 01 липня 2020 року, укладений між ТОВ «ФК «Толока» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Право та гроші» (далі - ТОВ «ЮК «Право та гроші»); 
- визнати недійсними свідоцтво про участь у ФФБ класу НОМЕР_1, видане 01 липня 2020 року ТОВ «ФК «Толока», довідку № 237-2 від 02 липня 2020 року про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування, видану ТОВ «ФК «Толока»; акт № 237-2 прийняття-передачі об`єкта інвестування (квартири АДРЕСА_5 ), складений 02 липня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «РК Траєкторія» (далі - ТОВ «РК Траєкторія») та ТОВ «ЮК «Право та гроші» щодо об`єкта        інвестування - однокімнатної квартири АДРЕСА_5 на 11-му поверсі секції 2.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що рішенням Київської міської ради № 109/770 від 08 лютого 2007 року «Про надання земельної ділянки Національному авіаційному університету для будівництва, експлуатації та обслуговування комплексу навчальних, спортивних, господарських будівель, гуртожитків та житлових будинків на АДРЕСА_6 університету було надано право на забудову земельної ділянки на АДРЕСА_1 (кадастровий номер 8000000000:69:118:0021).
14 лютого 2013 року між Національним авіаційним університетом, ТОВ «РК Траєкторія» та Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» було укладено договір № 130/24, за умовами якого, з урахуванням змін та доповнень, Національний авіаційний університет частково передав Комунальному підприємству з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» та ТОВ «РК Траєкторія» виконання функцій замовника по будівництву житлового комплексу за вказаною адресою.
У подальшому, наказом ТОВ «ФК «Толока» № 30 від 25 грудня 2015 року були затверджені Правила фонду фінансування будівництва (далі - ФФБ) (виду А) житлового будинку з підземним паркінгом.
23 лютого 2016 року ОСОБА_1 , як довіритель, уклала з ТОВ «ФК «Толока», як управителем ФФБ, договір про участь у фонді фінансування будівництва № 237-2, за умовами якого, з метою інвестування будівництва, передала в управління ТОВ «ФК «Толока» грошові кошти з метою інвестування будівництва та отриманням у подальшому права власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 44,43 кв. м на 11 поверсі житлового будинку за вищевказаною адресою, яка була закріплена за позивачем.
У період з 23 лютого 2016 року до 04 вересня 2017 року, на виконання умов договору, ОСОБА_1 передала ТОВ «ФК «Толока» в управління грошові кошти у розмірі 679 020 грн, з яких 678 020 грн - сума інвестування та 1 000 грн - оплата послуг Управителя.
04 вересня 2017 року їй було видано Свідоцтво про участь у ФФБ виду НОМЕР_1 , відповідно до якого за нею закріплений об`єкт інвестування - квартира АДРЕСА_7 , поверх - 11, кількість кімнат - 1, загальна проектна площа - 44,43 кв. м, загальна кількість закріплених та сплачених одиниць - 44,43 кв. м.
04 вересня 2017 року, на виконання умов підпункту 5 пункту 7 договору по участь у ФФБ та пункту 5.3.12 Правил ФФБ, між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Толока» був укладений договір уступки майнових прав № У(237-2), за яким вона набула майнові права на об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_5 .
 
27 серпня 2019 року Національний авіаційний університет, як замовник будівництва, склав акт готовності об`єкта до експлуатації, який був спрямований до Державної архітектурно-будівельної інспекції України із заявою про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту.
29 серпня 2019 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України засвідчила відповідність закінченого будівництвом об`єкта («Будівництво житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_1 , секції 1,2 ТП № 1 (1 черга будівництва, 1 пусковий комплекс) проектній документації та підтвердила його готовність до експлуатації виданням Сертифікату серії ІV                         № 163192411295.
Таким чином, 29 серпня 2019 року об`єкт будівництва, у якому знаходиться об`єкт інвестування позивача, введений в експлуатацію, а тому інвестори, в тому числі і ОСОБА_1 , були допущені до своїх об`єктів інвестування.
Розпорядженням Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації                   від 08 листопада 2019 року № 858 новозбудованому житловому будинку була присвоєна адреса - АДРЕСА_8 та зобов`язано Національний авіаційний університет зареєструвати об`єкт нерухомого майна в установленому законом порядку.
Протягом вересня-листопада 2019 року вона неодноразово в усній та письмовій формі зверталась до ТОВ «ФК «Толока» з вимогою надати передбачений договором та законодавством перелік документів для здійснення реєстрації права власності на квартиру. Однак, усі її звернення були залишені без відповіді.
Тому вона була вимушена самостійно замовити технічну інвентаризацію квартири, за результатами якої ТОВ «Б-Т-І» складено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 станом на 13 листопада 2019 року, відповідно до якого загальна площа квартири складає 44,6 кв. м, тобто, є більшою від проектної на 0,17 кв. м (44,6 кв. м -              44,43 кв. м), що згідно із пунктом 21 договору про участь у ФФБ не передбачає додаткової оплати.
14 лютого 2020 року, на підставі її звернення, приватний нотаріус прийняв рішення № 51150735 та здійснив у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру, а 25 лютого                    2020 року вона повідомила ТОВ «ФК «Толока» про державну реєстрацію свого права власності.
10 березня 2020 року вона зареєструвала своє місце проживання у зазначеній квартирі.
ТОВ «ФК «Толока», не погодившись з реєстрацією права власності на вказану квартиру за нею, 25 травня 2020 року звернулось до Міністерства юстиції України із скаргою на реєстраційні дії нотаріуса.
Наказом Міністра юстиції України № 2202/5 від 26 червня 2020 року скарга була задоволена, рішення нотаріуса від 14 лютого 2020 року № 51150735 про державну реєстрацію її права власності на квартиру скасовано.
У подальшому ТОВ «ФК «Толока» здійснило повторний продаж прав на спірну квартиру ТОВ «ЮК «Право та гроші», але з іншою загальною площею 47,2 кв. м.
Однак, право власності на квартиру за ТОВ «ЮК «Право та гроші» у державному реєстрі не зареєстровано.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Косенко Л. А. від 14 серпня 2020 року ТОВ «ЮК «Право та гроші» відмовлено в реєстрації прав та обтяжень на квартиру АДРЕСА_5 з підстав наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.
Також їй стало відомо, що ТОВ «ФК «Толока» рішенням № 17/02-5 від 17 лютого                 2020 року відкріпило від ОСОБА_1 об`єкт інвестування, а саме спірну квартиру,  вирішило визнати виконаними зобов`язання перед нею та повернути кошти у розмірі 644 119 грн. 
Сума інвестицій їй не повернута.
Станом на час завершення будівництва фактична площа об`єкта інвестування (квартири) не є більшою за проектну, зазначену у договорі № 237-2 від 23 лютого 2016 року, що підтверджується висновком експерта № 01-04/2021 від 28 липня               2021 року, тому у ТОВ «ФК «Толока» не виникло права вимагати від неї здійснювати доплату вартості квартири. Відсутність обов`язку здійснювати доплату виключає підстави для відкріплення від неї об`єкту інвестування у зв`язку з невиконанням цього обов`язку.
Згідно з умовами договору про участь у ФФБ після отримання від забудовника даних щодо загальної фактичної площі об`єктів інвестування фінансова компанія письмово повідомляє довірителів про необхідність укладання додаткової угоди до договору про участь у ФФБ, яка передбачає строки та порядок проведення між фінансовою компанією та довірителем остаточних розрахунків.
Вона не отримувала від ТОВ «ФК «Толока» такого повідомлення, тому відкріплення її від об`єкта фінансування є безпідставним та таким, що порушує умови Правил ФФБ.
ТОВ «ФК «Толока» у вересні 2021 року звернулося до суду з зустрічним позовом, в якому просило визнати припиненими правовідносини з ОСОБА_1 та зобов`язати її надати реквізити банківського розрахункового рахунку для повернення коштів.
На обґрунтування зустрічних позовних вимог ТОВ «ФК «Толока» посилалося на те, що 23 лютого 2016 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про участь у ФФБ № 237-2, яким остання взяла на себе зобов`язання виконувати Правила фонду та передати управителю в обсягах та на умовах укладеного договору кошти в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування.
Згідно з пунктом 6 зазначеного договору за ОСОБА_1 , як довірителем, закріплено об`єкт інвестування - квартиру АДРЕСА_5 з відповідними характеристиками та розміром 44,43 кв. м.
Відповідно до пункту 17 статті 13 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», пункту 5.5.1 Правил ФФБ ТОВ «ФК «Толока» було замовлено проведення технічних обмірів та передано фінансовій компанії дані щодо фактичної загальної площі кожного об`єкта інвестування в об`єкті будівництва для проведення з довірителем кінцевих розрахунків.
Відповідно до наданої інформації фактична загальна площа квартири АДРЕСА_5 становить 47,2 кв. м, а тому довіритель зобов`язувався здійснити доплату різниці вартості об`єкта інвестування шляхом перерахування визначеної управителем суми коштів. 
Всупереч пункту 9 договору остаточні розрахунки позивачем проведені не були, тому ОСОБА_1 не було видано довідку про право на набуття у власність закріпленого за нею об`єкта інвестування, як це передбачено підпунктом 6 пункту 7 договору.
Відповідно до правил довіритель протягом 3-х днів з моменту отримання такої довідки має підписати акт приймання-передачі об`єкта інвестування з забудовником, а в разі його не підписання без поважних причин управління майном припиняється і Фінансова компанія відкріплює від довірителя об`єкт інвестування.
Такий акт позивачем також підписано не було.
Враховуючи, що позивач не провела остаточні розрахунки, не підписала акт приймання-передачі об`єкта інвестування у встановлений строк, об`єкт інвестування був відкріплений від неї.
Таким чином, рішення ТОВ «ФК «Толока» № 17/02-5 від 17 лютого 2020 року про відкріплення об`єкта інвестування було прийнято у зв`язку з невиконанням позивачем умов договору, правил ФФБ та положень Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».
Правовідносини з позивачем є припиненими з підстав, встановлених законом та внутрішніми нормативними актами, а кошти не повернуті їй в зв`язку з ненаданням реквізитів банківського рахунку.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Солом`янський районний суд міста Києва рішенням від 01 серпня 2022 року первісний позов задовольнив частково.
Визнав незаконним рішення ТОВ «ФК «Толока» № 17/02-5 від 17 лютого 2020 року.
Зобов`язав ТОВ «ФК «Толока» поновити ОСОБА_1 у реєстрі інвесторів будівництва житлового будинку з підземним паркінгом на АДРЕСА_9 , закріпивши за нею об`єкт інвестування - майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .
Зобов`язав ТОВ «ФК «Толока» видати ОСОБА_1 довідку про право на набуття у власність об`єкта інвестування - однокімнатної квартири АДРЕСА_10 (будівельна адреса: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ) та внести дані щодо ОСОБА_1 до Переліку довірителів про право на набуття у власність об`єкта інвестування.
Визнав недійсним Договір про участь у ФФБ № 237-2 від 01 липня 2020 року, укладений між ТОВ «ФК «Толока» та ТОВ «ЮК «Право та гроші».
Визнав недійсними Свідоцтво про участь у ФФБ класу А № 37-2 від 01 липня                       2020 року, видане ТОВ «ЮК «Право та гроші».
В решті позову відмовив.
В задоволенні зустрічного позову ТОВ «ФК «Толока» до ОСОБА_1 про визнання правовідносин припиненими відмовив.
Частково задовольняючи первісний позов суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «Толока» та ТОВ «РК Траєкторія» не надали будь-яких доказів збільшення фактичної площі проінвестованої позивачем квартири. Також, заперечуючи проти позову відповідачі не надали доказів направлення та отримання позивачем повідомлення про зміни технічних характеристик об`єкта інвестування, як це передбачено умовами договору, тому відсутні підстави для висновку про порушення та невиконання позивачем умов Договору по участь у ФФБ.
Крім того місцевий суд зазначив, що ОСОБА_1 виконала умови укладеного з ТОВ «ФК «Толока» договору про участь у ФФБ, тому рішення відповідача                                 від 17 лютого 2020 року є незаконним; відсутні підстави вважати, що ТОВ «ЮК «Право та гроші» набуло статусу довірителя, тому є недійсним укладений договір та видане на його підставі Свідоцтво про участь у ФФБ класу НОМЕР_1 від 01 липня 2020 року.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що по своїй суті витяг із списків та довідки не є тими документами, до яких законодавець допускає застосування конструкції недійсності, що має бути направлена на недопущення або присікання порушених цивільних прав та інтересів або ж їх відновлення, тому суд не знайшов підстав для визнання недійсними довідки та акта.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновок суду про виконання позивачем умов Договору про участь у ФФБ, а також незаконності дій відповідача - ТОВ «ФК Толока» для відкріплення від неї, як довірителя, закріпленого за нею об`єкта інвестування, підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.
Солом`янський районний суд міста Києва додатковим рішенням від 17 січня                   2022 року стягнув з ТОВ «ФК «Толока» на користь ОСОБА_1 50 429 грн витрат на правову допомогу та 6 000 грн судових витрат.
Стягнув з ТОВ «ФК «Толока» 4 540 грн судового збору на користь держави.
Додаткове рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обумовлена сторонами сума правничої допомоги відповідає як складності справи, так і її обсягу, а також необхідній кількості часу, необхідній та достатній для її виконання.
Київський апеляційний суд постановою від 06 липня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Толока» ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2022 року залишив без задоволення.
Апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Толока» ОСОБА_2 на додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року задовольнив частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2022 року залишив без змін.
Додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня                         2023 року про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 50 429 грн змінив, зменшив суму витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з ТОВ «ФК «Толока» на користь ОСОБА_1 з 50 429 грн до 25 600 грн.
Постанову апеляційний суд мотивував тим, що відповідачем не надано до суду об`єктивних доказів збільшення проектної площі об`єкта інвестування (квартири) із підтвердженням даними забудовника про фактичну загальну площу об`єкта інвестування та доказів, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 вищевказаного листа-попередження від 28 січня 2020 року з дати отримання якого мав би розпочатись визначений пунктом 21 Договору інвестування строк                                                     7 банківських днів. Судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог та визнання незаконним і скасування рішення                         ТОВ «ФК «Толока» № 17/02-5 від 17 лютого 2020 року про припинення управління майном та відкріплення від ОСОБА_1 об`єкта інвестування.
Відповідачем не надано до суду об`єктивних доказів збільшення проектної площі об`єкта інвестування (квартири) із підтвердженням даними забудовника про фактичну загальну площу об`єкта інвестування та доказів, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 листа-попередження від 28 січня 2020 року з дати отримання якого мав би розпочатись визначений пунктом 21 Договору інвестування строк 7 банківських днів.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що відкріплення об`єкта інвестування від ОСОБА_1 відбулось з порушенням вимог Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціями з нерухомістю» та укладеного Договору про участь у ФФБ, тому на момент укладення договору між ТОВ «ФК «Толока» та ТОВ «ЮК «Право та гроші» договору про участь у ФФБ № 237-2 від 01 липня 2020 та видачі довідки про право на набуття у власність об`єкта інвестування, майнові права на спірну квартиру належали ОСОБА_1 .
Матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, в розумінні статей 77, 78, 79 ЦПК України на підтвердження доводів ТОВ «ФК «Толока» про те, що відповідач ТОВ «ЮК «Право та гроші» в повній мірі виконало обов`язки щодо передання в управління грошових коштів.
Також колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.
Змінюючи додаткове рішення та зменшуючи суму витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції проаналізував подані представником позивача адвокатом Жуковською Т. Р. докази щодо понесених позивачем витрат  на правову допомогу та доводи заперечень, поданих представником ТОВ «ФК «Толока», врахував, що представником позивача на представництво інтересів позивача в судових засіданнях було витрачено 04 години, а не 20 годин, як зазначено у розрахунку та що витрати з оформлення позовної заяви, друку та копіювання документів не мають організаційний характер, є складовими підготовки позовної заяви та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, дійшов висновку, що доведеними, обґрунтованими та співмірними складності справи та об`єму виконаної адвокатом роботи є витрати на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу відповідачем у розмірі                                   25 600 грн.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги 
Від ТОВ «ФК «Толока»у серпні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня                     2022 року, додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва                            від 17 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня                2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд.
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що під час розгляду справи 10 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Толока» та ТОВ «ЮК «Право та гроші» було укладено додаткову угоду про оформлення розірвання договору про участь у ФФБ № 237-2 від 01 липня 2020 року, а також відкріплення об`єкта інвестування та всіх закріплених за довірителем вимірних одиниць об`єкта інвестування за спірною адресою.
На підставі вказаного було прийнято рішення про скасування рішення ТОВ «ФК «Толока» № 17/02-5 від 17 лютого 2020 року, відновлення управління майном, яке було закріплене за ОСОБА_1 відповідно до правил ФФБ (виду А), затвердженого наказом № 30 від 25 грудня 2015 року ТОВ «ФК «Толока» та договору про участь у ФФБ № 237-2 від 23 лютого 2016 року, включення ОСОБА_1 до переліку інвесторів, які брали участь в інвестуванні будівництва житлового будинку з підземним паркінгом.
З підстав виконання всіх заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, ним було подано клопотання про закриття провадження. Однак Солом`янський районний суд міста Києва ухвалою від 01 серпня 2022 року відмовив у задоволенні клопотання, не звернувши уваги на те, що відсутнє порушене право позивача, а позовні вимоги задоволені, тому відсутній предмет спору.
Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), яка не була врахована судами.
ТОВ «ФК «Толока» не здійснює обміри, не замовляє технічну документацію, не може вимагати від забудовника вчиняти перерозрахунок фактичної площі або будь-яким іншим чином втручатися в його господарську діяльність.
ТОВ «РК Траєкторія» (забудовник) було передано Управителю дані щодо фактичної загальної площі кожного об`єкта інвестування в об`єкті будівництва, що підтверджується листом від 13 вересня 2019 року № 13/09/2019, про що також було повідомлено позивача листом від 20 листопада 2019 року.
Позивач не виконала взятих на себе зобов`язань, тому Управитель не міг створювати нерівні умови між інвесторами та всупереч нормам законодавства безпідставно видати позивачу документи на спірну квартиру.

 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Жуковської Т. Р. у жовтні 2023 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу, в яких заявник просить залишити її без задоволення, посилаючись на те, що метою позову ОСОБА_1 є захист від порушення її права як споживача фінансової послуги, яка надається фінансовою установою та управителем - ТОВ «ФК «Толока» за участю ТОВ «РК «Траєкторія» як забудовника, та поновлення цього права шляхом створення умов для реєстрації її права власності на квартиру.
ТОВ «ФК «Толока» було подано клопотання до суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки між сторонами ще не вирішено спір щодо фактичної площі квартири.
Також із змісту касаційної скарги вбачається про існування спору між сторонами, оскільки заявник не згоден із висновками судів, зокрема про недоведеність факту збільшення площі об`єкта інвестування, відсутності підстав для здійснення доплати за об`єкт інвестування та інші.
Судом першої інстанції належним чином з`ясована дійсна фактична площа спірної квартири, надана оцінка усім доказам, та зроблений висновок, з яким погодився апеляційний суд, про ненадання відповідачами доказів збільшення проектної площі об`єкта інвестування із підтвердженням даними забудовника про фактичну загальну площу об`єкта інвестування та доказів, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 листа-попередження від 28 січня 2020 року - з дати отримання якого мав би розпочатися визначений пунктом 21 договору строк, тому                      ОСОБА_1 не порушувала умов договору про участь у ФФБ, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкріплення від неї об`єкта інвестування.
ТОВ «ЮК «Право та гроші» у жовтні 2023 року подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить задовольнити касаційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на те, що товариство було добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру, а висновки судів попередніх інстанцій є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи.
В оскаржуваних судових рішеннях зазначено про ненадання доказів збільшення фактичної площі проінвестованої позивачем квартири, однак вказане не відповідає дійсності; позивач не була власником квартири, тому мати доступ до неї не могла, яким чином було здійснено нею технічні обміри та зроблено висновки щодо фактичної площі не зрозуміло; виходячи з того, що ОСОБА_1 не  провела остаточного розрахунку, не отримала довідку про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування та її не включено  до переліку довірителів, тому не було правових підстав для передачі їй спірної квартири.
Згідно із статтею 395 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження. Відзив на касаційну скаргу має містити, зокрема, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги. 
Відповідно до статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції має містити мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу.
Тобто Верховний Суд перевіряє аргументацію відзиву у контексті викладених у ньому заперечень щодо доводів касаційної скарги.
Відзив відповідача на касаційну скаргу не є запереченням щодо змісту касаційної скарги. 
Фактично відзив на касаційну скаргу є оспоренням рішення суду інстанції та постанови суду апеляційної інстанції. Відповідач ініціює ревізію оскаржуваних судових рішень шляхом подання відзиву на касаційну скаргу. Тобто без звернення із власною касаційною скаргою, оплаченою судовим збором та поданою у встановлений строк. 
Верховний Суд, з огляду на статті 395, 416 ЦПК України, не переглядає наведені вище доводи відзиву на касаційну скаргу ТОВ «ФК «Толока», які за змістом мають включатися до касаційної скарги, якої відповідач у встановленому порядку не подавав.   
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 27 вересня 2023 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Солом`янського районного суду міста Києва.
Справа № 760/20969/21 надійшла до Верховного Суду 06 жовтня 2023 року.
 
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
14 лютого 2013 року між Національним авіаційним університетом, ТОВ «РК Траєкторія» та Комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» був укладений договір № 130/24, за умовами якого, з урахуванням змін та доповнень, Національним авіаційним університетом частково передано Комунальному підприємству з питань будівництва житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» та ТОВ «РК Траєкторія» виконання функцій замовника по будівництву житлового комплексу по АДРЕСА_1 .
30 вересня 2015 року між ТОВ «ФК «Толока» та ТОВ «РК Траєкторія» було укладено договір № 1-БКВ про будівництво житлового будинку з підземним паркінгом по АДРЕСА_1 , згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Толока» здійснює управління залученими грошовими коштами, отриманими від довірителів за договорами про участь у ФФБ, згідно із законодавством та Правилами ФФБ.
25 грудня 2015 року ТОВ «ФК «Толока» були затверджені Правила ФФБ (виду А), якими визначена процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин між учасниками, порядок управління коштами, порядок участі у ФФБ, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування.
23 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Толока» був укладений договір про участь у ФФБ № 237-2, за умовами якого, з метою інвестування будівництва позивач передала в управління ТОВ «ФК «Толока» грошові кошти з метою інвестування будівництва та отриманням у подальшому права власності на квартиру.
За умовами договору об`єктом інвестування є однокімнатна квартира АДРЕСА_4 будинок 1, секція 2), яка була закріплена ТОВ «ФК «Толока» за ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 21 вищевказаного договору у разі коли фактична загальна площа об`єкта інвестування, закріпленого за довірителем, є більшою за проектну площу такого об`єкта, зазначену в пункті 6 цього договору, більше як на 0,5 вимірних одиниць, що підтверджено даними забудовника про фактичну загальну площу об`єкта інвестування, довіритель зобов`язаний протягом 7 (семи) банківських днів з дня отримання відповідного повідомлення від управителя здійснити доплату різниці вартості об`єкта інвестування шляхом перерахування визначеної управителем суми коштів на вказаний у цьому договорі рахунок у порядку, встановленому правилами фонду за цим договором.
На виконання умов Договору позивачем передано в управління ТОВ «ФК «Толока» грошові кошти у розмірі 678 020 грн та сплачені послуги управителя, що підтверджується банківськими квитанціями.
ТОВ «ФК «Толока» 04 вересня 2017 року видано ОСОБА_1 свідоцтво про участь у ФФБ виду НОМЕР_1 , яким за нею був закріплений об`єкт інвестування - квартира АДРЕСА_5 , кількість кімнат - 1, загальна проектна площа - 44,43 кв. м, загальна кількість закріплених та сплачених одиниць - 44,43 кв. м.
Того ж дня, а саме 04 вересня 2017 року на виконання підпункту 5 пункту 7 договору по участь у ФФБ та пункту 5.3.12 Правил ФФБ між позивачем та ТОВ «ФК «Толока» було укладено договір уступки майнових прав № У(237-2), за умовами якого позивач набула майнові права на об`єкт інвестування (квартиру АДРЕСА_5 ).
29 серпня 2019 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації, складеного Національним авіаційним університетом, був виданий Сертифікат серії IV № 163192411295 про прийняття завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію.
14 лютого 2020 року на підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. № 51150735 за позивачем було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_7 загальною площею 44,6 кв. м, житловою 18,3 кв. м.
24 лютого 2020 року за замовленням та за рахунок коштів позивача були виконані роботи із засклення балкону.
Наказом Міністра юстиції України № 2202/5 від 26 червня 2020 року за скаргою                    ТОВ «ФК «Толока» рішення нотаріуса від 14 лютого 2020 року № 51150735 про державну реєстрацію права позивача на вказану квартиру скасоване у зв`язку з ненаданням нею до заяви довідки про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування.
Рішенням ТОВ «ФК «Толока» № 17/02-5 від 17 лютого 2020 року на підставі статті 20 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» від позивача відкріплений об`єкт інвестування з підстав невиконання підпункту 5.5.3. пункту 5.5. Правил ФФБ та підпункту 4 пункту 9 договору.
Цим же рішенням вирішено повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі                    644 119 грн протягом 5-ти днів після здійснення наступної повної реалізації об`єкта інвестування.
01 липня 2020 року між ТОВ «ФК «Толока» та ТОВ «ЮК «Право та гроші» було укладено договір про участь у фонді фінансування будівництва № 237-2, за умовами якого об`єктом фінансування є квартира АДРЕСА_5 загальною площею 47,2 кв. м.
В цей же день, ТОВ «ЮК «Право та гроші» було видано свідоцтво про участь у ФФБ виду НОМЕР_1, яким за вказаною юридичною особою закріплено об`єкт інвестування - квартира АДРЕСА_5 , кількість кімнат - 1, загальна проектна площа - 47,2 кв. м, загальна кількість закріплених та сплачених одиниць - 47,2 кв. м.
02 липня 2020 року ТОВ «ФК «Толока» складена довідка про право ТОВ «ЮК «Право та гроші» на набуття у власність об`єкта інвестування - квартири АДРЕСА_5 , кількість кімнат - 1, загальна площа - 47,2 кв. м.
02 липня 2020 року між ТОВ «РК Траєкторія» та ТОВ «ЮК «Право та гроші» складено акт № 237-2 про прийняття-передачу об`єкта інвестування (квартира АДРЕСА_5 ) загальною площею 47,2 кв. м.
Листом від 20 листопада 2019 року № 20/11-52 ТОВ «ФК «Толока» повідомило ОСОБА_1 про необхідність укласти з фінансовою компанією додаткову угоду до договору про участь у ФФБ та на підставі зазначених в ній даних щодо фактичної загальної площі закріпленого об`єкта інвестування здійснити остаточні розрахунки, виходячи з поточної ціни вимірної одиниці об`єкта інвестування на дату проведення остаточних розрахунків. 
Однак, у зазначеному листі не міститься повідомлення про збільшення фактичної площі квартири, визначеної сторонами договору об`єктом будівництва.
Судами також встановлено, що вперше повідомлення про збільшення площі побудованого об`єкта інвестування міститься у листі ТОВ «ФК «Толока» № 28/01-16 від 28 січня 2020 року, попереджено ОСОБА_1 про те, що відповідно до правил фонду та договору за ОСОБА_1 , у випадку невиконання обов`язку проведення остаточних розрахунків з управителем, протягом 10 днів буде винесено на прийняття рішення щодо подальшого управління майном, закріпленого за позивачем відповідно до правил фонду та договору.
Згідно з проектною документацією плану 7-12 поверхів секції № 2 у однокімнатній квартирі запроектований балкон, а не лоджія.
Відповідно до експертного звіту від 30 жовтня 2014 року № 3-128-14-ЕП/КО у квартирах передбачені балкони без засклення.
Листом № 980 від 23 грудня 2021 року генеральний підрядник будівництва                          ПрАТ фірма «ФУНДАМЕНТ» підтвердив, що зміни до проекту будівництва в частині фасадів будівлі шляхом скління лоджій та балконів не вносились, у встановленому порядку не погоджувались, на момент прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва роботи по фасаду будівлі шляхом скління лоджій та балконів із заповнення віконних прорізів ПрАТ «ФУНДАМЕНТ» не виконував, ці роботи не відображені в акті приймання будівельних робіт та не оплачувались замовником будівництва.
Сертифікатом серії IV № 163192411295, виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 29 серпня 2019 року засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта  проектній документації.
У Технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_5 , складеному ТОВ «Оксі-К Консалтин» станом на 02 грудня 2019 року, розмір загальної площі вказаний 47,2 кв. м з урахуванням лоджії, в той час, в розділі «План квартири» зображений балкон.
Крім того, зазначена наступна площа приміщень квартири: жила кімната -                          18,3 кв. м, коридор - 6,0 кв. м, кухня - 14,8 кв. м, санвузол - 5,1 кв. м.
В той же час, експертним дослідженням шляхом їх обміру було встановлено наступний розмір: жила кімната - 18,3 кв. м, коридор - 5,7 кв. м, кухня - 14,5 кв. м, санвузол - 4,8 кв. м.
Крім того, інформація в листі ТОВ «ФК «Толока», ТОВ «РК Траєкторія» від 13 вересня 2019 року з додатком не підтверджена результатами технічної інвентаризації, а приведені в ньому дані у сумарному підрахунку усіх площ квартир не відповідають даним, які містяться у Сертифікаті серії IV №163192411295 та акті готовності об`єкта.
 
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права
Щодо оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва                                   від 01 серпня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 06 липня                2023 року в частині перегляду рішення Солом`янського районного суду міста Києва                                   від 01 серпня 2022 року
Правовідносини між сторонами регулюються договором про участь у ФФБ                      № 237-2 від 23 лютого 2016 року, Правилами ФФБ (виду А), які затверджені наказом № 30 від 25 грудня 2015 року ТОВ «ФК «Толока», та Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».
Стаття 1 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» управитель - це фінансова установа, яка від свого імені діє в інтересах установників управління майном і здійснює управління залученими коштами згідно із законодавством, Правилами та відповідає вимогам, встановленим цим Законом.
Правила ФФБ - система норм, затверджена та оприлюднена управителем цього фонду, якої мають дотримуватися всі суб`єкти системи фінансово-кредитних механізмів будівництва житла для досягнення мети управління майном, визначеної установником управління, що повинні відповідати вимогам цього Закону.
Фінансова установа, яка відповідає вимогам цього Закону, може за власною ініціативою створити ФФБ. ФФБ не є юридичною особою. ФФБ може бути двох                 видів - ФФБ виду А та ФФБ виду Б. Для ФФБ виду А поточну ціну вимірної одиниці об`єкта будівництва, споживчі властивості об`єктів інвестування, коефіцієнти поверху та комфортності визначає забудовник, який приймає на себе ризик щодо недостатності залучених коштів на спорудження об`єкта будівництва та зобов`язаний своєчасно ввести його в експлуатацію незалежно від обсягу фінансування (частини перша-третя статті 11 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»).
Правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за невиконання прийнятих на себе зобов`язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об`єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і забудовником та договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ (частина друга статті 12 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»).
Система функціонування ФФБ передбачає, зокрема можливість дострокового припинення управління майном за ініціативою довірителя, відкріплення від нього об`єкта інвестування, повернення довірителю коштів у розмірі та у порядку, визначених Правилами ФФБ, внаслідок зменшення обсягу підтвердженого замовлення на будівництво; здійснення управителем ФФБ контролю за цільовим використанням забудовником спрямованих на будівництво коштів; повернення забудовником коштів до ФФБ на вимогу управителя у випадках зменшення обсягу підтвердженого замовлення внаслідок відмови довірителя від участі у ФФБ, а також в інших випадках, визначених договором; здійснення управителем ФФБ контролю за виконанням забудовником своїх зобов`язань за договором (частина перша статті 13 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»).
Управитель ФФБ при здійсненні управління ФФБ несе відповідальність за дотримання обмежень довірчої власності управителя, визначених Правилами ФФБ і визнаних довірителями ФФБ; несе зобов`язання перед довірителями ФФБ у межах договору про участь у ФФБ (частина друга статті 13 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю»).
Відповідно до пункту 5.1.1. Правил ФФБ фізична або юридична особа стає Довірителем ФФБ за умови укладання з фінансовою компанією договору про участь у ФФБ та внесення на рахунок ФФБ мінімального грошового внеску, розмір якого передбачений укладеним договором. Договір про участь у ФФБ щодо певного об`єкта інвестування може бути укладений Фінансовою компанією з декількома Довірителями - фізичними особами або Довірителями - юридичними особами у визначених ними частках. Фізичні та юридичні особи не можуть бути одночасно співдовірителями щодо певного об`єкта інвестування.
Згідно з пунктом 5.5.1. Правил ФФБ забудовник забезпечує своєчасне введення в експлуатацію завершеного спорудженням об`єкта будівництва. Після введення в експлуатацію об`єкта будівництва Забудовник у 10-денний термін письмово повідомляє про це фінансову компанію, замовляє проведення технічних обмірів та не пізніше одного місяця з дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію передає фінансовій компанії дані щодо фактичної загальної площі кожного об`єкта інвестування в об`єкті будівництва для проведення з довірителями кінцевих розрахунків.
Відповідно до підпункту 12 пункту 7 договору про участь у ФФБ управитель зобов`язаний письмово повідомити довірителю про зміну технічних характеристик об`єкта будівництва та/або об`єкта інвестування на підставі листа забудовника, введення об`єкта в експлуатацію з наданням на його письмову вимогу копії відповідного акта.
Підпунктом 4 пункту 9 договору про участь у ФФБ довіритель зобов`язаний здійснити після прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію остаточні розрахунки з управителем згідно з даними щодо фактичної загальної площі об`єкта інвестування, отриманими від забудовника.
За змістом пункту 13 договору про участь у ФФБ управитель повинен письмово повідомити довірителю про введення об`єкта будівництва в експлуатацію протягом 10 днів з моменту отримання від забудовника відповідного повідомлення та даних щодо фактичної загальної площі об`єктів інвестування. На письмову вимогу довірителя управитель надає йому копію відповідного акта.
Пунктом 5.5.2. Правил ФФБ передбачено, що фінансова компанія надає забудовнику перелік довірителів, які мають право отримати у власність закріплені за ними об`єкти інвестування, відповідно до отриманих довірителями від фінансової компанії майнових прав на ці об`єкти інвестування, і повідомляє кожного довірителя про прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, а на письмову вимогу довірителя надає йому копію відповідного документу.
Згідно з пунктом 5.5.3. Правил ФФБ після отримання від забудовника даних щодо загальної фактичної площі об`єктів інвестування фінансова компанія письмово повідомляє довірителів про необхідність укладання додаткової угоди до договору про участь у ФФБ, яка передбачає строки та порядок проведення між фінансовою компанією та довірителем остаточних розрахунків.
Відповідно до пункту 5.5.5. Правил ФФБ у разі якщо фактична загальна площа об`єкту інвестування виявиться більшою, ніж проектна площа, яку зазначено в договорі про участь у ФФБ, довіритель на підставі внесених змін та доповнень до договору про участь у ФФБ сплачує до ФФБ кошти у сумі, що відповідає вартості відповідної кількості вимірних одиниць об`єкта інвестування, на яку збільшилась загальна площа об`єкта інвестування.
Пунктом 23 договору про участь у ФФБ встановлено, що уточнення фактичної загальної площі об`єкта інвестування здійснюється на підставі матеріалів технічної інвентаризації.
Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, об`єкт будівництва був введений в експлуатацію 29 серпня 2019 року, про що повідомлено                       ОСОБА_1 листом від 10 вересня 2019 року, а також запропоновано                         ОСОБА_1 отримати сертифікат Державної архітектурно-будівельної інспекції України про відповідність закінченого будівництва об`єкта проектної документації та готовність до експлуатації житлового будинку і необхідність звернутись до офісу для здійснення остаточних розрахунків. 
Зазначений лист не містив будь-яких повідомлень про збільшення фактичної площі квартири, визначеної сторонами договору об`єктом будівництва.
ТОВ «ФК «Толока» листом № 20/11-52 від 20 листопада 2019 року повідомило ОСОБА_1 про необхідність укласти з фінансовою компанією додаткову угоду до договору про участь у ФФБ та на підставі зазначених в ній даних щодо фактичної загальної площі закріпленого об`єкта інвестування здійснити остаточні розрахунки, виходячи з поточної ціни вимірної одиниці об`єкта інвестування на дату проведення остаточних розрахунків. 
Зазначений лист також не містив повідомлення про збільшення фактичної площі квартири, визначеної сторонами договору об`єктом будівництва.
Вперше повідомлення про збільшення площі побудованого об`єкта інвестування міститься у листі ТОВ «ФК «Толока» № 28/01-16 від 28 січня 2020 року, в якому також попереджено ОСОБА_1 , що у випадку невиконання обов`язку проведення остаточних розрахунків з управителем протягом 10 днів буде прийнято рішення щодо подальшого управління майном, закріпленого за позивачем відповідно до правил фонду та договору.
Заперечуючи проти фактичного збільшення площі квартири, ОСОБА_1 надала Технічний паспорт на спірну квартиру, складений ТОВ «Оксі-К Консалтинг» 02 грудня 2019 року, а також стверджувала про те, що відповідачем збільшено площу квартири за рахунок проведеного нею скління балкону.
Згідно з проектною документацією плану 7-12 поверхів секції № 2 у однокімнатній квартирі запроектований балкон, а не лоджія, що також підтверджується експертним звітом від 30 жовтня 2014 року № 3-128-14-ЕП/КО, згідно з яким у квартирах передбачені балкони без засклення.
Крім того, листом № 980 від 23 грудня 2021 року генеральний підрядник                 будівництва - ПрАТ фірма «ФУНДАМЕНТ» підтвердив, що зміни до проекту будівництва в частині фасадів будівлі шляхом скління лоджій та балконів не вносились, у встановленому порядку не погоджувались, на момент прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва роботи по фасаду будівлі шляхом скління лоджій та балконів із заповнення віконних прорізів ПрАТ «ФУНДАМЕНТ» не виконував, ці роботи не відображені в акті приймання будівельних робіт та не оплачувались замовником будівництва.
Сертифікатом серії IV№ 163192411295, виданим Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 29 серпня 2019 року, засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта  проектній документації.
У Технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_5 , складеному ТОВ «Оксі-К Консалтин» станом на 02 грудня 2019 року, розмір загальної площі вказаний 47,2 кв. м з урахуванням лоджії, в той час, в розділі «План квартири» зображений балкон.
Крім того, зазначена наступна площа приміщень квартири: жила кімната -                             18,3 кв. м, коридор - 6,0 кв. м, кухня - 14,8 кв. м, санвузол - 5,1 кв. м.
В той же час, експертним дослідженням шляхом їх обміру було встановлено наступний розмір: жила кімната - 18,3 кв. м, коридор - 5,7 кв. м, кухня - 14,5 кв. м, санвузол - 4,8 кв. м.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Встановивши, що відповідачі не довели належними та допустимими доказами збільшення площі об`єкта інвестування (квартири) із підтвердженням даними забудовника про фактичну загальну площу об`єкта інвестування, а також не надали доказів, які підтверджують факт отримання ОСОБА_1 листа-попередження   від 28 січня 2020 року з дати отримання якого мав би розпочатись визначений пунктом 21 Договору інвестування строк 7 банківських днів, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Також суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно зазначив, що згідно з положеннями ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди», який діяв у період будівництва житлового будинку та введення його в експлуатацію, балкон - це виступаюча з площини стіни фасаду обгороджена площадка, а лоджія - це перекрите та обгороджене у плані з трьох боків приміщення, відкрите до зовнішнього простору або засклене.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва.
Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою.
Відповідно до статті 177 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
До об`єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
За правилами статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.  
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилом статті 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).
Частиною першою статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України                            № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать                   до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Пунктом 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня                   2015 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553), передбачено, що для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо). У разі придбання особою безпроцентних (цільових) облігацій, за якими базовим товаром є одиниця нерухомості, документами, що підтверджують набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу облігацій та за наявності документ, згідно з яким здійснювалось закріплення відповідного об`єкта інвестування за власником облігацій (договір резервування, бронювання тощо).
Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб.
Таким чином, саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування.
Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. 
Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
В свою чергу, відповідно до пункту 1.3 Правил ФФБ та умов укладеного договору про участь у ФФБ, система обліку прав вимог довірителів ФФБ передбачає складання фінансовою компанією переліку довірителів на належні ним права вимоги на закріплені за ними об`єкти інвестування.
Підпунктом 5.5.3 пункту 5.3 Правил ФФБ та підпунктом 7 пункту 7 укладеного між сторонами договору визначено, що за умови виконання довірителем своїх договірних зобов`язань управитель зобов`язаний включити довірителя до переліку довірителів, яким забудовник зобов`язаний передати по акту прийому-передачі закріплені за ними об`єкти інвестування для подальшого отримання довірителями цих об`єктів у власність.
Фінансова компанія надає забудовнику перелік довірителів, які мають право отримати у власність закріплені за ними об`єкти інвестування, відповідно до отриманих довірителями від Фінансової компанії майнових прав на ці об`єкти інвестування, і повідомляє кожного довірителя про прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, а на письмову вимогу довірителя надає йому копію відповідного документу.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не були видані документи, необхідні для державної реєстрації квартири, зазначене позбавило її можливості здійснити державну реєстрацію свого права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до статті 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачались лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.
Враховуючи зазначені норми матеріального права, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що відкріплення об`єкта інвестування від ОСОБА_1 відбулось з порушенням Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціями з нерухомістю» та укладеного Договору про участь у ФФБ.
Крім того, відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціями з нерухомістю» система функціонування ФФБ передбачає внесення довірителем коштів до ФФБ та передачу їх управителю ФФБ в управління за договором про участь у ФФБ.
Встановивши, що платіжний документ, передбачений Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, який би підтверджував внесення ТОВ «ЮК «Право та гроші» коштів до ФФБ та передачу їх управителю ФФБ в управління не надано, вказане свідчить, що товариство не набуло статусу довірителя, тому наявні підстави для визнання недійсним укладеного договору та виданого на його підставі свідоцтва про участь у ФФБ класу НОМЕР_1 від 01 липня 2020 року.
Щодо оскарження додаткового рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 06 липня                2023 року в частині перегляду додаткового рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року
Як установлено в частині другій статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність;                                         3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження                     № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня                      2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження                 № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19), постанові від 08 червня 2021 року у справі                           № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) та постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою                   № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
ОСОБА_1 на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу надала копії витягу з договору про надання правничої допомоги                              від 12 квітня 2021 року, рахунку від 08 серпня 2021 року, згідно з яким вартість послуг адвоката становить 21 229,39 грн, з яких: 20 000 грн - складання позовної заяви; 800 грн - оформлення позовної заяви, друк та копіювання; 429,39 грн - компенсація понесених витрат за отримання відомостей із державних реєстрів, та інше; акта приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої (правової) допомоги від 12 квітня 2021 року, відповідно до якого загальна вартість послуг склала 20 800 грн та 429,39 грн - витрати, які підлягають компенсації клієнтом.
Крім того, цим же розрахунком, сторони обумовили вартість витрат на професійну правову допомогу щодо представництва інтересів у суді першої інстанції у розмірі 30 000 грн (20 год х 1 500 грн/год).
Врахувавши подані заявником докази щодо понесених позивачем витрат на професійну     правничу   допомогу   та доводи   заперечень, поданих представником                                                                              
ТОВ «ФК «Толока», взявши до уваги, що представником позивача на представництво інтересів позивача в судових засіданнях було витрачено 04 год, а не 20 год, як зазначено у розрахунку, а також те, що витрати з оформлення позовної заяви, друку та копіювання документів не мають організаційного характеру, а є складовими підготовки позовної заяви та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, суд апеляційної інстанції зменшуючи розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції дійшов правильного висновку, що доведеними, обґрунтованими та співмірними складності справи та об`єму виконаної  адвокатом роботи  є витрати на  професійну правничу допомогу в розмірі  25 600 грн.
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі                                № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), у зв`язку з чим помилково відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, не звернувши уваги на те, що відсутнє порушене право позивача, а позовні вимоги задоволені, тому відсутній предмет спору, не заслуговують на увагу з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні клопотання представника відповідача - ТОВ «ФК «Толока» про закриття провадження у справі Солом`янський районний суд міста Києва виходив з того, що заявником не надано будь-яких документальних доказів реалізації прийнятого рішення в частині поновлення прав позивача щодо спірної квартири. Предметом спору у цій справі є зустрічні позовні вимоги. Однак ТОВ «ФК «Толока» просить закрити провадження у справі в частині первісного позову, в той час не відмовляється від зустрічного позову та не просить залишити його без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі                           № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19) виклала правовий висновок про те, що …                        [господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи].
Враховуючи те, що між сторонами наявні неврегульовані питання суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у закритті провадження у справі на підставу пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що висновки судів про відсутність підстав для закриття провадження у справі не суперечать правовій позиції, на яку посилається заявник у касаційній скарзі.
Інші доводи касаційної скарги стосуються переоцінки письмових доказів і обставин справи, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 400 ЦПК України, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Толока» залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 серпня 2022 року, додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 17 січня                     2022 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. В. Литвиненко
 
                                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                                Є. В. Петров