ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/17959/24	Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В. 	
Провадження № 22-ц/817/97/25 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу № 607/17959/24 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2024 року (ухвалене суддею Марциновською І.В., дати складення повного тексту не зазначено) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі — ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», позивач, апелянт) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики.
Позов обґрунтовано тим, що 08 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 укладено договір позики №9813932, на виконання умов якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 3000.00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 28 серпня 2020 року, процентна ставка в день (базова процентна ставка) за користування коштами кредиту становить 1.60%, акційна процентна ставка/день становить 0.56%, процентна ставка в день, у разі прострочення зобов`язання. Договір позики укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб сайті, підписана електронним цифровим підписом та акцептована ОСОБА_2 08 серпня 2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача.
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 3000.00 грн, поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 вказаний відповідачем при оформленні договору позики.
01 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладений договір факторингу № 016-010421, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Сіроко Фінанс» прийняло належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до ОСОБА_2 за договором позики № 9813932 від 08 серпня 2020 року.
Також 30 листопада 2023 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладений договір факторингу № 20231130/1, відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» прийняло належні ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до ОСОБА_2 за договором позики № 9813932 від 08 серпня 2020 року.
У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 15 серпня 2024 заборгованість відповідача перед позивачем становить 10096.90 грн, а саме: 
- заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) – 3000.00 грн; 
- залишок заборгованості по процентах за користування – 5280.00 грн; 
- заборгованість за пенею та штрафами – 0.00 грн; 
- 3% річних згідно 625 ЦК України — 369.99 грн; 
- інфляційне збільшення – 1446.91 грн.
У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 9813932 від 08 серпня 2020 року у розмірі 10096.90 грн та вирішити питання судових витрат.
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2024 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що первісний кредитор надав докази перерахування коштів від ТОВ «ФК «Фінекспрес», котра являється підрядником в частині технічного перерахування коштів у безготівковій формі, а тому документ за вих. № 20/12-2023-3 від 20 грудня 2023 року повністю відповідає Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та відноситься до первинного облікового документу, що складений в електронній формі.
Крім того, помилковими є висновки місцевого суду, що за договором факторингу №016-010421 від 01 квітня 2021 року не відбулась передача права вимоги до боржника ОСОБА_2 . Згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про інформацію», квитанції про розрахунок ТОВ «Сіроко Фінанс» перед первісним кредитором ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (попередніх кредиторів) становлять таємницю фінансової послуги і конфіденційну інформацію, котра може бути розкритою лише на підставі відповідного рішення (ухвали) суду, дані докази у позивача відсутні, і такі відповідно не надавалися суду. Разом із тим, витяг з реєстру прав вимог по договору факторингу №016-010421 від 01 квітня 2021 року, підписаний як ТОВ «Сіроко Фінанс» (як фактором) так ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (як клієнтом), і такий є підтвердженням переходу права грошової вимоги, зокрема і по позичальнику ОСОБА_2 (№1947).
Звертає увагу на те, що у п.2 реєстру відступлення права грошової вимоги по договору факторингу №20231130/1 від 30 листопада 2023 року, що укладений між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», зазначено, що «Ціна придбання, належна до сплати Клієнту за цим Реєстром, складає 3913.44 грн», квитанція про оплату зазначеної суми подана в суд першої інстанції, однак місцевий суд безпідставно визнав таку «неналежним доказом розрахунку по договору факторингу».
У зв`язку з наведеним апелянт просить скасувати заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі на адресу суду не надходив.
За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
08 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 укладено договір позики №9813932, за умовами якого відповідачці було надано у кредит грошові кошти в сумі 3000.00 грн, строком на 20 днів, до 28 серпня 2020 року, з встановленою процентною ставкою (базова) 1.60% в день; акційна процентна ставка/день становить 0.56%, процентна ставка в день, на прострочену суму 2.70% (а.с.12).
Згідно умов договору ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язалось передати ОСОБА_2 у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п.1 договору).
Пунктом 3 договору позики визначено, що проценти за цим договором нараховуються на залишок позики щоденно, включаючи дати отримання та повернення коштів.
Пунктами 4.1, 4.2 договору передбачено, що позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін на наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі.
Відповідно до п.5 договору, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Договір укладений сторонами шляхом їх підписання електронними цифровими підписами. Відповідач підписав вказані документи з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором opdh32YXu3.
01 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №016-010421, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується відступити ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Сіроко Фінанс» такі права вимоги та сплатити ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (а.с.16-22).
Згідно реєстру прав вимог №016-010421 від 30 квітня 2021 року до ТОВ «Сіроко Фінанс» перейшло право вимоги за договором №9813932 від 08 серпня 2020 року, позичальником за яким є ОСОБА_2 , сума заборгованості за тілом 3000 грн, залишок заборгованості по процентам за користування 5280.00 грн. Загальна сума заборгованості 8280.00 грн (а.с.30).
30 листопада 2023 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу №20231130/1, згідно умов якого, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату у передбачений договором спосіб, а ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.32-38).
Згідно витягу з реєстру прав вимог №20231130/1 від 10 червня 2024 року до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перейшло право вимоги за договором № 9813932 від 08 серпня 2020 року, позичальником за яким є ОСОБА_2 сума заборгованості за тілом 3000 грн, залишок заборгованості по процентам за користування 5280.00 грн. Загальна сума заборгованості 8280.00 грн (а.с.45).
Згідно платіжної інструкції №960 від 30 листопада 2023 року вбачається, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перерахувало ТОВ «Сіроко Фінанс» грошові кошти в розмірі 3913.44 грн, як оплату ціни придбання згідно договір факторингу №20231130/1 від 30 листопада 2023 року (а.с.46).
Листом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» повідомило ОСОБА_2 про зміну кредитора з ТОВ «Сіроко Фінанс» на ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та необхідність негайно сплатити борг за договором позики № 9813932 в сумі 8280.00 грн (а.с.47).
Крім того, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на адресу ОСОБА_2 надіслало досудову вимогу про необхідність сплатити борг за договором позики № 9813932 (а.с.51).
З виписки особового рахунку ОСОБА_2 станом на 15 серпня 2024 року вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 10096.90 грн, а саме: 
- заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) – 3000.00 грн; 
- залишок заборгованості по процентах за користування – 5280.00 грн; 
- заборгованість за пенею та штрафами – 0.00 грн; 
- 3% річних згідно 625 ЦК України — 369.99 грн; 
- інфляційне збільшення – 1446.91 грн (а.с.49-50).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Матеріали справи свідчать про те, що 08 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 укладений договір позики № 9813932 в електронній формі.
Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до частини першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Також, приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 640 ЦК, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно статті 642 ЦК, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Водночас, ЦК України передбачена можливість заміни кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору. Відповідний правочин повинен бути вчиненим у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
За загальним правилом сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Проте відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 навела ознаки, притаманні договору відступлення права вимоги: 
1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні;
2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 
3) відступлення права вимоги може бути оплатним чи безоплатним; 
4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 
5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1, пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який діяв на час укладення договору факторингу між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» від 01 квітня 2021 року № 016-010421, фінансова послуга – це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, – і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг вважається фінансовою послугою.
У відповідності до п.64 ч.1 ст.1, п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», який діяв на час укладення між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» договору факторингу №20231130/1 від 30 листопада 2023 року, фінансова послуга - операція або декілька операцій, пов`язаних однією правовою метою, з фінансовими засобами, що здійснюються в інтересах інших осіб, ніж надавач такої фінансової послуги, а також послуги, прямо визначені спеціальними законами як фінансові послуги. Факторинг вважається фінансовою послугою.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: 
- йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт – фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор – банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові, операції, та боржник – набувач послуг чи товарів за первинним договором); 
- його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); 
- метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; 
- за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; 
- його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається;
- у вигляді різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо;
- вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
В постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 
- предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 
- зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 
- договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 
- договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови;
- мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.
Згідно із ЦК України договір факторингу передбачає, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).
Отже, за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 зазначила про те, що така плата за надану фактором послугу може бути встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу (позику чи кредит).
Натомість грошова вимога, яку клієнт передає фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Звертаючись до суду з даним позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» посилалося на те, що у ОСОБА_2 існує заборгованість в розмірі 10096.90 грн за договором позики № 9813932 від 08 серпня 2020 року, який укладено між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 .
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 досягнута згода щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами цього договору в електронній формі з використанням електронного підпису, а тому відповідно до вимог чинного законодавства укладено електронний договір позики № 9813932 від 08 серпня 2020 року.
Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 квітня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 016-010421, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Сіроко Фінанс» прийняло належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до ОСОБА_2 за договором позики № 9813932 від 08 серпня 2020 року.
Також 30 листопада 2023 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладений договір факторингу № 20231130/1, відповідно до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» прийняло належні ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до ОСОБА_2 за договором позики № 9813932 від 08 серпня 2020 року.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що докази виконання зобов`язання нового кредитора ТОВ «Сіроко Фінанс» перед первісним кредитором ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», зокрема, здійснення оплати договору факторингу № 016-010421 від 01 квітня 2021 року за передані права грошової вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_2 за Договором №9813932, суду не надані.
Апеляційний суд зазначає, що докази виконання зобов`язання нового кредитора ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перед кредитором ТОВ «Сіроко Фінанс», зокрема, здійснення оплати договору факторингу № 20231130/1 від 30 листопада 2023 року за передані права грошової вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_2 за Договором №9813932, позивач надав, зокрема, витяг з реєстру прав вимог № 20231130/1 від 10 червня 2024 року та платіжну інструкцію № 960 від 30 листопада 2023 року.
Отже матеріали справи не місять доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 016-010421 від 01 квітня 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс», зокрема, щодо оплатності його виконання (квитанція, платіжна інструкція, тощо). При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що реєстр до договору факторингу, за яким право вимоги відступається, не є фінансовим документом (квитанція, платіжна інструкція, тощо), а тому не може підтверджувати оплатність такого правочину.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком, що заявник не довів, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» відповідно до умов договору факторингу № 20231130/1 від 30 листопада 2023 року набуло право вимоги до позичальників ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі і до ОСОБА_2 за Договором № 9813932 від 08 серпня 2020 року.
Щодо дослідження первинних документів на підтвердження здійснення між сторонами договору позики господарських операцій, апеляційний суд виходить з наступного.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
На підтвердження надання грошових коштів згідно договору позики № 9813932 від 08 серпня 2020 року позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» долучено лист ТОВ «ФК «Фінекспрес» за вих. № 20/12-2023-3 від 20 грудня 2023 року, однак колегія суддів не бере до уваги вищевказаний документ, оскільки такий не є первинним обліковим в розумінні Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні». Більше того, вказаний документ не містить відомостей про особу отримувача грошового переказу, призначення платежу та складений більше як через три роки від укладення спірного договору позики.
В матеріалах справи відсутня виписка по картковому рахунку, яка б підтверджувала рух коштів та те, що відповідач користувався кредитними коштами на власний розсуд. Наданий позивачем розрахунок є документом, що створений самим позивачем, а тому інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Відтак позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем заборгованість дійсно має місце та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов договору позики.
З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок місцевого суду про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_2 за договором позики № 9813932 від 08 серпня 2020 року.
Оскільки позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат є похідними, то вони також не підлягають до задоволення.
Колегія суддів враховує посилання апелянта на те, що ним долучено до апеляційної скарги повний текст реєстру прав вимог №20231130/1 від 30 листопада 2023 року, згідно якого від ТОВ «Сіроко Фінанс» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перейшло право вимоги за договором № 9813932 від 08 серпня 2020 року, однак в матеріалах справи відсутні належні докази щодо переходу права вимоги за вказаним договором позики від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Сіроко Фінанс», зокрема щодо оплатності договору факторингу, укладеного між ними. Водночас, для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.
Доводи апелянта про те, що квитанції про розрахунок ТОВ «Сіроко Фінанс» перед первісним кредитором ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» становлять таємницю фінансової послуги і конфіденційну інформацію, котра може бути розкритою лише на підставі відповідного рішення (ухвали) суду, колегія суддів приймає до уваги та зазначає, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», як позивач у даній справі, розпорядився своїми процесуальними права та не заявляв клопотання про витребування вищевказаних доказів у судовому порядку, як це передбачено частиною першою статті 84 ЦПК України.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2024 року — залишити без змін.
Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції — залишити в межах, ними понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 17 лютого 2025 року.

Головуючий                                                                        О.З. Костів
Судді:                                                                                Б.О. Гірський
                                                                                       М.В. Храпак