Дата документу 29.01.2025 Справа № 336/5032/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/5032/24         Головуючий у 1-й інстанції: Вайнраух Л.А.
Провадження № 22-ц/807/416/25         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 січня 2025 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В.,  Остащенко О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванісова Володимира Сергійовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецька Крістіна Олександрівна, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрфінансгруп»,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеною скаргою на неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецька Крістіна Олександрівна, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрфінансгруп».

В обґрунтування скарги зазначає, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2014 року видано виконавчий лист №336/2212/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у сумі 982 069, 83 грн, а також витрат по сплаті судового збору, зі строком пред`явлення листа до виконання до 09 серпня 2015 року. 

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя від 23 жовтня 2018 року виконавчий лист повернуто стягувачу відповідно до п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2021 року замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі № 336/2212/14-ц.
02 квітня 2024 року новий стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» повторно пред`явив виконавчий документ до виконання.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. від 16 квітня 2024 року відкрито виконавче провадження ВП №74759953 з примусового виконання виконавчого листа № 336/2212/14-ц.

Як на час видачі виконавчого листа № 336/2212/14-ц від 21 червня 2014 року так і на час винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2024 року строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становив три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника – з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Отже, стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» мав право пред`явити виконавчий документ до виконання з дня переривання цього строку до 23 жовтня 2021 року.

Однак, стягувач ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» пред`явив виконавчий лист до виконання у квітні 2024 року, тобто після спливу трьох років.

Таким чином, заявник вважає, що приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Білецька К.О. відкрила виконавче провадження № 74759953 після спливу строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, і не врахувала, що ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулася до приватного виконавц з пропуском трирічного строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

ОСОБА_1 не отримувала оскаржувану постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2024 року, лише після ознайомлення її представника з матеріалами виконавчого провадження № 74759953, 09 травня 2024 року остання дізналася про порушене права.

Таким чином, Маністова І.В. вважає, що не зволікала із подачею даної скарги до суду й має повне право на поновлення строку на звернення із даною скаргою до суду.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просила суд поновити термін на звернення до суду із даною скаргою. Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О. від 16 квітня 2024 року у межах виконавчого провадження ВП №74759953 за виконавчим листом №336/2112/14-ц, виданим 21 серпня 2014 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у сумі 982 069, 83 грн, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654, 00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2024 року у задоволенні клопотання сторони заявника про поновлення пропущеного строку на звернення до суду зі скаргою відмовлено, скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_1 , адвокат Іванісов Володимир Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2024 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 22 квітня 2024 року не отримувала оскаржувану постанову приватного виконавця виконавчого округу Білецька К.О. №74759953, надіслана скаржнику за її адресою місця реєстрації, так як остання з 08 серпня 2022 року перебуває за кордоном, що підтверджується відміткою у закордонному паспорті та фізично не могла отримати «Особисто» оскаржувану постанову за адресою своєї реєстрації. Лише після ознайомлення представником ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження №74759953 – 09 травня 2024 року, остання дізналася про порушене право, що підтверджується надісланням постанови на електронну пошту представника скаржника. 

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами про отримання судової повістки-повідомлення (а.с. 149- 150, а.с. 152) до апеляційного суду не з`явилися про причини неявки суд не повідомили. Від представника, ОСОБА_1 , адвоката Іванісова В.С. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Наполягає на задоволенні апеляційної скарги (а.с. 153-153).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України  ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності учасників справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що   Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справу ОСОБА_1 реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції(стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає 

Відмовляючи в задоволенні клопотання сторони заявника про поновлення пропущеного строку на звернення до суду зі скаргою, та як наслідок чого залишення скарги без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтованих причин та поважності пропуску заявницею визначеного законом строку на звернення зі скаргою судом не встановлено, приватним виконавцем 17 квітня 2024 року оскаржувану постанову боржнику ОСОБА_1 було направлено з іншими процесуальними документами за адресою: АДРЕСА_1 рекомендованим поштовим відправленням. Поштове повідомлення, скероване за допомогою АТ «Укрпошта» за номером 0600911068394 прийнято 17 квітня 2024 року, вручена особисто скаржнику ОСОБА_1 – 22 квітня 2024 року, скарга подана засобами поштового зв`язку 20 травня 2024 року, Отже. звернувшись 20 травня 2024 року до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця від 16 квітня 2024 року, заявник пропустив встановлений статтею 449 ЦПК України десятиденний строк звернення до суду зі скаргою, а наведені ним причини його пропуску не є поважними. Суд також зауважив, що від дня відкриття виконавчого провадження заявник мав доступ й до документів в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з мотивувальною частиною заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі ЄУН №336/2212/14-ц, провадження №2/336/1425/2014 від 29 липня 2014 року, відповідно до умов договору банк надає позичальнику кредит строком до 10 березня 2028 року. Відповідно до п. 1.3.1 Договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,89% річних. Позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 752, 69 доларів США (п. 3.3.2 Договору). У разі порушення позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.2 Договору). У випадку порушення виконання зобов`язань, позичальник зобов`язаний сплатити банку штрафні санкції, визначені в Договорі (п.5.3 Договору). В якості забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, відповідачка укладає з банком договір іпотеки № 14/2008/0567/Фжр від 21 березня 2008 року, житлового будинку АДРЕСА_1 , але не зважаючи на це продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором.

Вказаним заочним рішенням позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі відділення ПАТ КБ «Надра» Запорізьке регіональне управління задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» суму боргу в розмірі 982 069,83 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі – 3 654, 00 грн. Рішення набрало законної сили 08 серпня 2014 року (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР - https://reyestr.court.gov.ua/Review/40028584).

Згідно з ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про виправлення помилки (описки) у судовому рішенні та виконавчому документі від 13 липня 2015 року заяву представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про виправлення помилки у рішенні суду та виконавчому листі задоволено. Виправлено помилку допущену в заочному рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2014 року, у справі ЄУН № 336/2212/14-ц, провадження 2/336/1425/2014 за позовом ПАТ КБ “Надра” Запорізьке регіональне управління до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, та постановлено вважати вірним по всьому тексту зазначеного рішення суду ім`я відповідачки - « ОСОБА_1 », замість невірно зазначеного - « ОСОБА_2 ». Виправлено помилку у виконавчому листі № 336/2212/14-ц, пр. 2/336/1425/14 виданому Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 21 серпня 2014 року, у справі за позовом ПАТ КБ “Надра” Запорізьке регіональне управління до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме вважати вірним ім`я боржника - « ОСОБА_1 », замість невірного - « ОСОБА_2 ». Ухвала суду набрала законної сили 21 липня 2015 року (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР - https://reyestr.court.gov.ua/Review/46655541).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2015 року за заявою стягувача поновлено ПАТ «Комерційний банк «Надра» строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 21 серпня 2014 року по справі ЄУН № 336/2212/14-Ц, провадження №2/336/1425/2014 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» суму боргу в розмірі 982 069, 83 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі – 3 654, 00 грн. Ухвала суду набрала законної сили 30 грудня 2015 року (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР - https://reyestr.court.gov.ua/Review/54564026).

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі ЄУН №336/2212/14-ц, провадження 6/336/5/2021 від 02 лютого 2021 року, яка набрала законної сили 18 лютого 2021 року, заяву ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», заінтересовані особи – Пат КБ «Надра», ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», ОСОБА_1 , про заміну кредитора (стягувача) задоволено. Замінено сторону стягувача у виконавчому листі № 336/2212/14-ц, виданому Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк “Надра” в особі відділення ПАТ КБ “Надра” Запорізьке регіональне управління до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» його правонаступником – Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 14/2008/0567/Фжр від 21 березня 2008 року (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР - https://reyestr.court.gov.ua/Review/94651279).

Відповідно до копії виконавчого листа, доданого до скарги, а також наявного в матеріалах цивільної справи, дослідженої судом, у справі ЄУН №336/2212/14-ц, пр.2/336/1425/14, - він виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя 21 серпня 2014 року, строк пред`явлення його виконання – 09 серпня 2015 року, боржник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . У відмітках про виконання рішення у відповідній графі міститься запис про повернення виконавчого документа головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя Коциняном М.О. 23 жовтня 2018 року відповідно до п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.4). 

Відповідно до постанови головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Коциняна М.О. від 23 жовтня 2018 року ІП № 50401250 про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист № 336/2212/14-ц від 21 серпня 2014 року виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення боргу у розмірі 985 723, 83 грн повернуто стягувачу, із посиланням на п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи відсутність рухомого майна та доходів у боржника, а також враховуючи положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У постанові також зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 23 жовтня 2021 року (а.с.37).

Копію постанови скеровано стягувачу відповідно до супровідного листа державного виконавця від 23 жовтня 2018 року за вих. №33626 (а.с.36).

Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. від 16 квітня 2024 року ВП № 74759953 про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа, в якому зазначено боржником: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; стягувач: ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» (а.с.50-51). 

В даній постанові приватний виконавець зобов`язав боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Також постановив стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 98 572, 38 грн. 

Дану постанову приватним виконавцем було направлено 16 квітня 2024 року за вих. №11046 зокрема боржнику ОСОБА_1 на адресу зазначену у виконавчому листі (а.с.52).
Крім того, приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О. в рамках виконавчого провадження № 74759953, 16 квітня 2024 року винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.53-54,56-57).

Дані постанови також були направлені ОСОБА_1 на адресу зазначену у виконавчому листі 16 квітня 2024 року за вих. № 1170, 11071 (а.с.55,58).

Відповідно до згрупованих поштових відправлень, дані постанови 16 квітня 2024 року були направлені ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , тренінг номер 0600911063394 (а.с.59-61).

Відповідно до перевірки статусу відстеження АТ Укрпошта відправлення тренінг номер 0600911063394 вручено особисто 22 квітня 2024 року (а.с.62).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 

Згідно зі статтею 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. 

У статті 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам роз`яснено, що відповідно до статті 385 ЦПК України (2004 року) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 1111/2218/12 (провадження № 61-21049св21) та від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-3069св21), зроблено правовий висновок щодо застосування положень статті 449 ЦПК України та вказано, що такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. Під час вирішення питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Під час вирішення питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи. 

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19), зазначено, що якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду під час її прийняття та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові. 

У постанові Верховного Суду від 04 листопада 2022 року у справі № 761/38464/20 (провадження № 61-7465св22), вказано, що аналіз частини першої статті 449 ЦПК України та статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод. Порівняльний аналіз змісту термінів "дізналася" та "повинна була дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні. Доведення факту, що сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася своєчасно до суду за його захистом, недостатньо для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду. Для поновлення строку звернення до суду заявнику потрібно довести наявність об`єктивних обставин, які свідчать про те, що заявник не знав та і не міг дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.

Отже, за змістом цієї норми Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням.

У справі, яка переглядається: 
- заявник оскаржив постанову приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Білецької К.О. про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2024 року ВП № 74759953; 
- скарга на постанову приватного виконавця від 16 квітня 2024 року подана 20 травня 2024 року, тобто більш ніж через місяць з моменту винесення оскарженої постанови; 
- у скарзі на рішення приватного виконавця Маністова І.В. посилається на те, що вказана постанова приватного виконавця їй не надсилалася, а про її наявність вона та її представник дізналася 09 травня 2024 року, після ознайомлення представником ОСОБА_1 з матеріалами виконавчого провадження № 74759953, тому саме з цього часу остання дізналася про порушене право.

Водночас, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Білецькою К.О., 16 квітня 2024 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 336/2112/14-ц виданого 21 серпня 2014 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, ВП № 74759953.

16 квітня 2024 року постанова про відкриття виконавчого провадження, разом з іншими процесуальними документами, які мають бути доведені до відома ( вих № 11046, № 11070, № 11071) було направлено рекомендованим поштовим відправленням на адресу боржника ОСОБА_1 , яка зазначена у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_1 ( трек-номер відправлення 0600911063394)

Відповідно до перевірки статусу відстеження АТ Укрпошта відправлення тренінг номер 0600911063394 вручено особисто боржнику - 22 квітня 2024 року .

Вищезазначену адресу місця свого місцезнаходження (проживання), куди було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2024 року ОСОБА_1 зазначає у скарзі, яка є предметом розгляду. 

Отже, оскаржувана постанова приватного виконавця винесена 16 квітня 2024 року , отримана ОСОБА_1 – 22 квітня 2024 року, скарга подана засобами поштового зв`язку 20 травня 2024 року, тобто, за спливом 18 днів після останнього дня на її подання до суду (02 травня 2024 року).

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Посилання представника ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що вона не могла особисто отримати постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2024 року за адресою її місця проживання, а саме АДРЕСА_1 - 22 квітня 2024 року, оскільки з 08 серпня 2022 року перебуває за кордоном не підтверджено належними, достовірними та допустимими доказами.

Отже, факт не отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2024 року саме 22 квітня 2024 року, нею не спростовано.

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, як на підтвердження того, що ОСОБА_1 не могла отримати постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 квітня 2024 року – «особисто» 22 квітня 2024 року, оскільки вона з 08 серпня 2022 року перебуває за кордоном, що на його думку підтверджується копією її паспарту доданого до апеляційної скарги.

Проте, заявник на дану обставину в скарзі не посилався, доказів щодо цього суду першої інстанції не надавав, тому судом першої інстанції ця обставини не перевірялась.

Водночас, з доданого до апеляційної скарги паспорту ОСОБА_1 не вбачається, що остання перебувала за кордоном з 08 серпня 2022 року та з цього часу не поверталася до України, а тому не могла отримати оскаржувану постанову 22 квітня 2024 року.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримала оскаржувану постанову 22 квітня 2024 року є безпідставними та не заслуговують на увагу.

У ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується, зокрема, надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження.

Отже, отримавши копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2024, боржник від дня його відкриття мав право на доступ й до документів в Автоматизованій системі виконавчого провадження.

Як зазначалося вище, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України)

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зазначені правові висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладених у постановах: від 30 червня 2023 року у справі № 206/1451/19, провадження № 61-2469св23; від 10 квітня 2024 року у справі № 395/1003/13, провадження № 61-11219св23.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що, звернувшись 20 травня 2024 року до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця від 16 квітня 2924 року, заявник пропустив встановлений статтею 449 ЦПК України десятиденний строк для звернення до суду зі скаргою.. При цьому, заявником не підтверджено поважних причин, що зумовили порушення визначеного ч.1 ст.449 ЦПК України 10-денного строку для подання скарги. 

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. 

При цьому, колегія суддів зауважує, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. 

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Узагальнюючи наведене, апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що заявник пропустив строк звернення зі скаргою на дії приватного виконавця, визначений статтею 449 ЦПК України і підстав для його поновлення не має.

Узагальнюючи наведене та зважаючи на те, що ОСОБА_1 пропустила визначений частиною першою статті 449 ЦПК України десятиденний строк на звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, заявлені нею причини пропуску такого строку не є поважними, суд першої інстанції обюгрунтовано залишив скаргу ОСОБА_1 без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зводяться лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, у справі "Салов проти України" (заява N 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява N 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі "RuizTorija v. Spain", заява серія A N 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч.ч. 1, п. 2 ч. 2, п. 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові – на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга апеляційним судом залишене без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванісова Володимира Сергійовича – залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 грудня 2024 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 05 лютого 2025 року.

Головуючий, суддя  Подліянова Г.С. 	Суддя  Гончар М.С.	Суддя Кухар С.В.