ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" січня 2025 р.                                                   Справа №907/503/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий – суддя                                                            Желік М.Б.
судді                                                                                          Кравчук Н.М.
 Скрипчук О.С.
розглянувши апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради від 26.08.2024 №32.01-17/56 (вх. № 01-05/2528/24 від 09.09.2024) 
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.08.2024 (суддя Лучко Р.М, повний текст рішення складено 06.08.2024, м. Ужгород)
у справі №907/503/24
за позовом Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради, м. Ужгород
до відповідача Фізичної особи-підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича, м. Одеса
про стягнення 99 876,28 грн.

за участю представників сторін: не з`явилися. 

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 06.08.2024 у справі №907/503/24 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради 68 320,00 грн. заборгованості, 16 232,89 грн. пені та 2563,43 грн. у повернення сплаченого судового збору; в решті позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись із винесеним рішенням Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд прийняти її до розгляду; скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.08.2024 у справі №907/503/24; ухвалити нове рішення, яким позов задоволити повністю, стягнути з ФОП Сапожнікова А.Х. на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради заборгованість за договором від 27.04.2023 № 8 у сумі 80800,00 грн. та пеню за несвоєчасну сплату орендних платежів у розмірі 19  076,28 грн.; стягнути з відповідача судові витрати у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги у даній справі. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 09.08.2024 апеляційну скаргу у справі №907/503/24 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Малех І.Б., судді – Скрипчук О.С., Кравчук Н.М.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 (суддя – доповідач Малех І.Б.) апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради від 26.08.2024 №32.01-17/56 (вх. № 01-05/2528/24 від 09.09.2024) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.08.2024 у справі №907/503/24 залишено без руху, з підстав наведених в такій. 
18.09.2024 в канцелярію суду через систему електронний суд від представника скаржника поступила заява про усунення недоліків, б/н від 18.09.2024 (вх. № 01-04/6183/24 від 19.09.2024) до якої долучено платіжну інструкцію від 17.09.2024 №718 про сплату судового збору в сумі 4542,00 грн. та докази надіслання копії апеляційної скарги сторонам листом з описом вкладення в розумінні ч.1 ст. 259 ПК України.
23.09.2024 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження; визначено здійснювати розгляд апеляційної скарги Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради від 26.08.2024 №32.01-17/56 (вх. № 01-05/2528/24 від 09.09.2024) без повідомлення учасників справи; витребувано матеріали справи з Господарського суду Закарпатської області.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 21.11.2024, у зв`язку із закінченням терміну повноважень головуючого судді – Малех І.Б., справу №907/503/24 передано до розгляду колегії суддів у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії – Скрипчук О.С., Кравчук Н.М.
28.11.2024 ухвалою Західного апеляційного господарського суду прийнято апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради від 26.08.2024 №32.01-17/56 (вх. № 01-05/2528/24 від 09.09.2024) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.08.2024 у справі № 907/503/24 до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Желіка М.Б., суддів Скрипчук О.С., Кравчук Н.М. Призначено розгляд справи №907/503/24 до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
06.12.2024 ухвалою Західного апеляційного господарського суду призначено розгляд апеляційної скарги з повідомлення (викликом) учасників справи на 15.01.2025; запропоновано позивачу - Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради надати пояснення щодо здійснення відповідачем часткової оплати згідно договору № 8 від 27.04.2023 з наданням копій підтверджуючих документів.
27.12.2024 представником позивача – Баняс В.Ю. подано клопотання (вх. №01-04/8951/24 від 27.12.2024) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 задоволено, а також додаткові пояснення (вх. № 01-04/8902/24 від 24.12.2024) щодо розміру заборгованості відповідача з врахуванням її часткової оплати. 
В судове засідання 15.01.2025 сторони участі уповноважених представників не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать докази, які містяться в матеріалах даної справи.
За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами. 
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі “Пономарьов проти України”).
Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі “Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії” зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, учасники були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи наведені представниками сторін доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення скасуванню, з огляду на наступне.

1.          Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст вимог та рішення суду першої інстанції. 

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сапожнікова Аммара Хусейновича 80 800,00 грн. заборгованості з орендної плати та 19 076,28 грн. пені, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 8 на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгород від 27.04.2023.
Господарський суд Львівської області частково задовольняючи позовні вимоги виснував наступне:
- взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. 
- орендна плата за змістом ст. 762 ЦК України, ст. 286 ГК України у системному взаємозв`язку з положеннями ст. 759 ЦК України, ст. 283 ГК України сплачується орендарем саме за час користування об`єктом оренди, позаяк до моменту передачі майна в оренду власник такого майна не позбавлений права володіти та користуватися ним та, відповідно, не може вимагати отримання плати за період, коли майно в оренду ще не передано.
- протилежний підхід в тлумаченні зазначених норм суперечитиме таким засадам цивільного законодавства як справедливість та добросовісність.
- об`єкт оренди за договором оренди №8 (фігурний елемент мощення), площею 120,0 м.кв., за адресою: м.Ужгород, Набережна Незалежності, 4а (кафе “Їж Двіж”), переданий відповідачу в оренду з 27.04.2023 та саме з даного часу розпочався період строкового платного використання об`єкту оренди орендарем, що включає в себе обов`язок зі сплати орендної плати для орендаря та право вимагати її отримання для орендодавця.
- диспозицією ч. 6 ст. 762 ЦК України звільнено орендаря від сплати орендної плати за період, коли об`єкт оренди з незалежних від орендаря причин не може ним використовуватися, в тому числі і до фактичного отримання майна в оренду.
- в той же час, п.п. 3.1., 3.2. договору сторонами визначено, що обов`язок внесення орендної плати орендарем виникає з 01.04.2023 та вказані пункти договору суперечать встановленому в п. 2.2.2. договору обов`язку орендаря здійснювати сплату орендної плати саме за користування об`єктом оренди.
- можливість сторін договору поширити застосування договору до відносин між сторонами, що виникли до укладення договору передбачає очевидну наявність певних правовідносин між сторонами, які виникли ще до укладення договору та врегульовуються сторонами постфактум, про що безпосередньо зазначається в тексті договору.
- водночас, матеріали справи не містять будь-яких доказів наявності між сторонами господарських правовідносин з 01.04.2023, що виключає можливість застосування до умов договору приписів ч. 3 ст. 631 ЦК України.
- з пунктів 2.2.1., 6.1. договору вбачається, що такий об`єкт оренди, як літній майданчик, площею 120,0 м.кв., за адресою: м.Ужгород, Набережна Незалежності, 4а (кафе “Їж Двіж”), до 24.04.2023 взагалі не існував, про що свідчить дата видачі Паспорту відкритого літнього майданчика №7/2023.
- домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
- в спірних правовідносинах у відповідача відсутній обов`язок зі сплати орендної плати, нарахованої позивачем до моменту фактичного передання об`єкту оренди в оренду (27.04.2023), у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованій з 01.04.2023 по 26.04.2023 включно, тобто за 26 днів квітня 2023 року орендній платі в сумі 12 480,00 грн. слід відмовити.
- беручи до уваги встановлений судом розміру заборгованості по орендній платі, здійснивши арифметичний підрахунок пені в заявлені позивачем періоди за кожен місяць окремо (за період правомірного нарахування орендної плати, тобто з 27.04.2023 року (за 4 дні квітня) і по жовтень 2023 року включно), суд вважає обґрунтованим та підтвердженим документально розмір пені в сумі 16 232,89 грн., а позовні вимоги в цій частині - такими, що підлягають до задоволення.

2. Узагальнені доводи апелянта, заперечення відповідача. 

Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, зазначає, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та наявними у ній доказами, рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права на підтвердження чого зазначає наступне:
- за умовами договору № 8 від 27.04.2023 його предметом було надання відповідачу у тимчасове користування конструктивних елементів благоустрою – фігурного елементу мощення площею 120,0 кв.м. за адресою м. Ужгород, вул. Набережна Незалежності, 4а для розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди. Умовами вказаного договору сторони погодили, що він діє в межах літнього сезону: а саме з 01.04.2023 по 01.11.2023 та на підставі паспорта відкритого літнього майданчика №7/2023 від 24.04.2023.
- обов`язок щодо внесення орендної плати відповідно до п.3.2. договору виникає у відповідача у період з 01.04.2023 по 01.11.2023, з урахуванням п.6.1. договору. Пунктом 7.9. договору сторони дійшли згоди щодо зобов`язання орендаря сплатити плату за фактичне використання предмету цього договору у період від першого квітня 2023 до завершення терміну його дії. При цьому, розмір місячних нарахувань такої плати встановлюється у відповідності до п.3.3. договору. 
- умови укладеного між сторонами договору відповідали волі сторін, оскільки він був підписаний в добровільному порядку і в подальшому ніким не оспорювався, а відтак в силу норм закону є обов`язковим до виконання сторонами. Жодних зауважень щодо обставин, пов`язаних із фактичним використанням об`єкту оренди з 01.04.2023 відповідачем при укладенні договору не висловлювалися, що на думку скаржника свідчить про доведеність фактичного користування об`єктом оренди у період з 01.04.2023 по 01.11.2023.   
- наявність укладеного договору, в якому орендар з врахуванням приписів ч.3 ст. 631 ЦК України визнав факт використання об`єкта оренди до укладення договору та зобов`язався сплатити орендну плату за користування об`єктом у вказаний у ньому період є достатнім доказом для встановлення факту фактичного використання об`єкту до його укладення.
- за відсутності заперечень відповідача у суду були відсутні підстави для надання оцінки відповідності умов договору приписам ч.3 ст. 631 ЦК України, а відтак суд при прийнятті рішення здійснив вихід за межі позовних вимог.
- невірним є посилання суду на положення ст. 762 ЦК України, оскільки таке передбачає, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, і які відповідно виникли вже після укладення договору найму, оскільки до укладення договору найму фактичний користувач не набуває статусу наймача. Таким, чином дана норма не може застосовуватися у правовідносинах коли до укладення договору найму виникли обставини, які перешкоджають використанню об`єкта оренди, як це зазначає суд. 
- заборгованість по нарахованій орендній платі за період з 01.04.2023 по 26.04.2023 включно, тобто за 26 днів квітня 2023, в сумі 12 480,00 грн. не є предметом розгляду у даній справі, оскільки після часткової сплати заборгованості по орендній платі 29.12.2023 на суму 20  000,00 грн. вищезгадана заборгованість була погашена. Фактично після сплати 29.12.2023 заборгованості по орендній платі на суму 20  000,00 грн. предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості по орендній платі згідно договору № 8 від 27.04.2023 за період з 13.05.2023 по жовтень 2023 включно на суму 80  800,00 грн. 
- щодо здійснення часткової оплати та її зарахування позивачем зазначає, що така здійснена відповідачем 29.12.2023 у сумі 20  000,00 грн. при цьому у призначенні платежу відповідачем не зазначено періоду за який він здійснюється. З огляду на зазначене, на думку скаржника такий період має визначатися одержувачем згідно умов укладеного між платником та одержувачем договору, якщо такі застереження відступні – то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситися на погашення заборгованості в хронологічному порядку починаючи з тієї дати, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення. 
- з урахуванням зазначеного, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 12  480,00 грн. суд фактично відмовив у стягненні заборгованості по орендній платі не за 26 днів квітня 2023, а за 26 днів з 13.05.2023 по 07.06.2023. 
- вказане підтверджує той факт, що відповідач станом на момент подання позову виконав свій обов`язок зі сплати орендної плати, нарахованої позивачем до моменту фактичного передання об`єкту оренди в оренду, а саме до 27.04.2023, з огляду на що в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по нарахованій з 01.04.2023 по 26.04.2023 включно орендній платі, в сумі 12  480,00 грн. слід відмовити.
- не є релевантними до даних правовідносин рішення в межах господарської справи №907/508/23, оскільки під час її розгляду відповідач повністю заперечував факт передачі йому у визначений період об`єкту оренди, а відтак відсутність обов`язку щодо сплати орендних платежів, натомість у межах даної справи відповідач жодних заперечень щодо не передання об`єкту оренди до 27.04.2023 чи неможливість його використання не висловлював.

Відповідач не скористався своїм правом щодо надання заперечень на апеляційну скаргу.  

3. Фактичні обставини справи, правильно встановлені судом першої інстанції за результатами оцінки доказів.

27.04.2023 між Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради, як орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Сапожніковим Аммаром Хусейновичем, як орендарем укладено Договір на право тимчасового користування конструктивними елементами благоустрою суб`єкту господарювання комунальної власності територіальної громади м. Ужгорода №8, предметом якого є надання орендодавцем орендарю права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою (фігурного елементу мощення), площею 120,0 м.кв., за адресою: м.Ужгород, набережна Незалежності, 4а (кафе “Їж Двіж”), для розміщення відкритого літнього майданчика для здійснення підприємницької діяльності на умовах оренди (п. 1 Договору).
Пунктом 2.1.1. Договору передбачено обов`язок орендодавця відповідно до акту приймання-передачі (який підписується одночасно з договором) надати у тимчасове користування об`єкт оренди.
Згідно з актом приймання-передачі від 27.04.2023 орендодавцем на виконання умов договору передано, а орендарем, в свою чергу, прийнято об`єкт оренди в строкове платне користування для розміщення відкритого літнього майданчика.
Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору орендна плата для конструктивних елементів благоустрою встановлюється на сезонний період з 01 квітня до 01 листопада поточного року. Обов`язок внесення орендної плати Орендарем виникає з 01.04.2023 по 01.11.2023 (з початку літнього сезону), з урахуванням п. 6.1. даного договору.
Орендар сплачує орендодавцеві плату за користування об`єктом щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 14 400,00 грн., з ПДВ (п. 3.3. Договору).
За змістом п. 2.2.2. договору визначено обов`язок орендаря своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендодавцю вартість користування об`єктом за діючими на день сплати розрахунковими ставками, визначеними рішенням сесії Ужгородської міської ради від 13.12.2018 №1346 “Про зміни до рішення міської ради 07.11.2014 №1505 “Про Порядок отримання паспортів відкритих літніх майданчиків у місті Ужгороді”, а відповідно до п. 2.2.1. договору орендар зобов`язався встановлювати об`єкт згідно виданого паспорту відкритого літнього майданчика №7/2023 від 24.04.2023 року.
Відповідно до п. 6.1. договору, він діє в межах літнього сезону (з 01.04.2023 по 01.11.2023) та на підставі паспорта відкритого літнього майданчика №7/2023 від 24.04.2023 терміном до 01.11.2023.
Орендар не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, щодо сплати в  повній мірі у визначений договором строк орендної плати за користування конструктивними елементами благоустрою (фігурний елемент мощення) у період з квітня 2023 року по жовтень 2023 року включно, в результаті чого, з урахуванням часткової сплати орендної плати в розмірі 20 000,00 грн., в нього виникла заборгованість в сумі 80 800,00 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду. 
Окрім того, позивачем за несвоєчасне виконання зобов`язання зі сплати орендної плати нараховано пеню за кожен місяць прострочення окремо з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України за період з 27.04.2023 по 13.04.2024 року в розмірі 19 076,28 грн.

4. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.  

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника щодо кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати від боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу ч. 2 та ч. 3 ст. 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань наведені в ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Як встановлено судом апеляційної інстанції предметом договору № 8 від 27.04.2023, що укладений між Департаментом міської інфраструктури Ужгородської міської ради та ФОП Сапожніковим А.Х. є право на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою - фігурним елементом мощення для розміщення відкритого літнього майданчика, який за своєю природою є договором оренди. 
За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ч.1 ст. 759 ЦК України).
Згідно ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За умовами укладеного між сторонами договору, а саме п.п. 3.2., 3.3. встановлено, що обов`язок внесення орендної плати орендарем виникає з 01.04.2023 (з початку літнього сезону) до 01.11.2023 (закінчення літнього сезону), з урахуванням п.6.1. цього договору. Орендар сплачує орендодавцеві плату за користування об`єктом щомісячно до 15 числа поточного місяця у розмірі 14  400,00 грн. за місяць, в тому числі ПДВ 2  400,00 грн.
При цьому, об`єкт оренди переданий відповідачу за актом приймання-передачі конструктивного елементу благоустрою (фігурного елементу мощення) за адресою м.Ужгород, наб. Незалежності, 4а - 27.04.2023. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для встановлення відкритих літніх майданчиків є наявність паспорту відкритого літнього майданчика та договору на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності, які у даному випадку датовані 24.04.2023 та 27.03.2023 відповідно, що спростовує доводи позивача про доведеність самим фактом укладення відповідного договору фактичного використання об`єкту оренди до вказаної дати.
Натомість, матеріали справи не містять інших належних та допустимих доказів здійснення такого використання до моменту укладення договору між сторонами та підписання акту приймання-передачі конструктивного елементу благоустрою (фігурного елементу мощення).
Колегія суддів погоджуючись із висновками господарського суду зазначає, що встановлена ч. 3 ст. 631 ЦК України можливість сторін договору поширити застосування договору до відносин між сторонами, що виникли до укладення договору передбачає очевидну наявність певних правовідносин між сторонами, які виникли ще до укладення договору та врегульовуються сторонами постфактум, про що безпосередньо зазначається в тексті договору.
Водночас, з положень укладеного між сторонами договору, а саме пунктів 2.2.1., 6.1. вбачається, що такий об`єкт оренди, як літній майданчик, площею 120,0 м.кв., за адресою: м.Ужгород, набережна Незалежності, 4а, до 24.04.2023 взагалі не існував, про що свідчить дата видачі Паспорту відкритого літнього майданчика №7/2023 і саме одержання паспорту є підставою для встановлення в подальшому літнього майданчика.
Вказане у сукупності з іншими встановленими судом фактичними обставинами є підставою для часткового задоволення позовних вимог, що вірно висновано господарським судом.  
Щодо тверджень скаржника про те, що після часткової сплати 29.12.2023 заборгованості у сумі 20  000,00 грн. предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за період з 13.05.2023 по жовтень 2023 включно, та твердження, що сплата заборгованості за 26 днів квітня 2023 в сумі 12  480,00 грн., оскільки така зарахована ним в хронологічному порядку виникнення заборгованості та є погашена відповідачем, не є предметом розгляду у даній справі, оцінюється судом критично з огляду на те, що згідно розрахунку заборгованості станом на 06.05.2024 поданого позивачем до позовної заяви, а також розрахунку пені вбачається розрахунок позивачем суми заборгованості за період з квітня 2023 по жовтень 2023.
Натомість лише під час розгляду справи судом апеляційної інстанції скаржник зазначає про зарахування часткової оплати за період квітня 2023 та змінює розмір заборгованості за вказаний період, що вбачається із уточненого розрахунку заборгованості поданого до скарги  станом вже на 22.08.2024 (вх.№01-05/2528/24 від 09.09.2024). 
Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеним судом строку (ч.1 ст.118 ГПК України).
Позивач не скористався своїм правом щодо зміни предмета позову у визначений законом строк, а відповідно зобов`язаний нести ризики настання відповідних наслідків. 
Як вбачається із положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що у разі протермінування платежів, передбачених у пункті 3.2 договору, орендар сплачує на користь орендодавця пеню від суми протермінованого платежу за кожен день протермінування згідно з діючим на цей період законодавством, але не вище подвійної облікової ставки Національного банку України.
Здійснивши арифметичний перерахунок заявленого до стягнення розміру пені в заявлені позивачем періоди за кожен місяць окремо (за період правомірного нарахування орендної плати, тобто з 27.04.2023 року (за 4 дні квітня) і по жовтень 2023 року включно), беручи до уваги встановлений судом розмір заборгованості по орендній платі, обґрунтованим та підтвердженим документально є розмір пені в сумі 16 232,89 грн., а позовні вимоги в цій частині - такими, що підлягають до задоволення.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у цьому рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Закарпатської області від 06.08.2024 у справі №907/503/24 скасуванню.
В порядку положень статті 129 ГПК України судовий збір слід залишити за скаржником.
Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1 В задоволенні вимог апеляційної скарги Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради від 26.08.2024 №32.01-17/56 (вх. № апеляційного суду 01-05/2528/24 від 09.09.2024) - відмовити.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 06.08.2024 у справі №907/503/24 – залишити без змін.
3. Судові витрати залишити за скаржником.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд. 
Повний текст постанови складено 27.01.2025.

Головуючий суддя                                                            Желік М.Б. 

                     суддя                                                   Кравчук Н.М.

                                      суддя                                                             Скрипчук О.С.