КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/1267/2025                                                                  Доповідач - Ратнікова В.М.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
         м. Київ                                                                                         Справа № 357/15629/23
       15 січня 2025 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді     - Ратнікової В.М.
суддів                          - Борисової О.В.    
                                     - Левенця Б.Б.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Київській області Чубинського Владислава Сергійовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Цуранова  А.Ю.,  у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Державна казначейська служба України  про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями працівників поліції, -
в с т а н о в и в :
У  грудні 2023 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: Державна казначейська служба України  про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями працівників поліції.
В обгрунтування позову зазначав, що 20.04.2022 року, о 00 год. 05 хв., поліцейським ВРПП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області рядовим поліції Зіміним Ігорем Анатолійовичем було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №179777 відносно нього - ОСОБА_1  про порушення вимог п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Згідно протоколу, 20.04.2022 року о 00 год.10 хв. в Білоцерківському районі, відрізок дороги ЕР 04 водій керував автомобілем VOLSKWAGEN CADDY д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння рук, порушення мовлення, поведінка, яка не відповідає дійсності. Від проходження огляду у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився в присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Вказує на те, що 21.06.2022 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Примаченко В.О. виніс постанову по справі №357/3083/22, згідно якої закрив провадження у справі про притягнення його  до адміністративної  відповідальності за  вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
У вказаній постанові встановлено, що він- ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
У зв`язку з цим, суддя прийшов до висновку, що викладені в протоколі обставини вчиненого правопорушення не відповідають фактичним обставинам справи, протокол був складений з порушенням ст.256, 266 КУпАП та з порушенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України №1452/735 від 09.11.2025 року.
         Відповідно до статей 2,4 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,  право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч.2 ст.1 Закону № 266/94-ВР).
Відповідно до ст. З Закону № 266/94-ВР, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема : 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.
Вважає, що внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності йому було завдано моральної шкоди. Зазначає, що передача працівниками правоохоронного органу протоколу про адміністративне правопорушення та супровідних матеріалів до суду негативно вплинуло на відношення до нього колег по роботі, ДФТГ, клієнтів, підірвало його ділову репутацію, що завдало моральних страждань. Він докладає значних зусиль для відновлення та налагодження відносин з рідними, колегами, клієнтами, адже вони негативно ставляться до керування транспортними засобами у нетверезому стані, оскільки це створює небезпеку для життя і здоров`я невизначеної кількості осіб.
        Зазначав, що розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню становить                     15 733, 30 грн.
Окрім того, у зв`язку із складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, було тимчасово затримано його автомобіль та доставлено на спеціальний майданчик, що знаходиться у м. Біла Церква, по вул. Матросова, 48 а.
За доставку та зберігання автомобіля VOLSKWAGEN CADDY, державний номерний знак НОМЕР_1 , ним 29.04.2022 року сплачено ФОП ОСОБА_4                            10 000 гривень.
Вказана обставина підтверджується Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 20.04.2022 року, рахунком ФОП ОСОБА_4 №079, актом виконаних робіт, квитанцією  АТ КБ ПриватБанку від 29.04.2022 року про сплату                         10 000 гривень ФОП ОСОБА_4 за штраф - майданчик згідно протоколу № 179777, листом Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 15.07.2022 року.
З огляду на вище викладене просив суд, стягнути з Державного бюджету України на його користь 25 733, 30 грн. із них:15 733, 30 грн. компенсації моральної шкоди та 10 000 грн. компенсації матеріальної шкоди.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 29 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2 000 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. матеріальної шкоди.
В іншій частині позовних вимог  відмовлено.
   Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 27 травня 2024 року представник Головного управління Національної поліції в Київській області Чубинський Владислав Сергійович через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив суд рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 29 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення  про відмову у  задоволенні позовних вимог.
   Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що  Головне управління Національної поліції в Київській області з рішенням суду першої інстанції не погоджується в повному обсязі через порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин справи.
   Зазначає, що відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто, деліктною відповідальністю. 
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. 
Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. 
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. 
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. 
Таким чином, предметом доказування у даних справах є факти неправомірних дій органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень шляхом вилучення майна, належного позивачеві, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) органу державної влади і заподіянням шкоди.
Зазначає, що при тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.
  Посилається на те, що  доставлення транспортного засобу здійснюється виключно на спеціальний майданчик чи стоянку і лише за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів, у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану з транспортуванням транспортних засобів і з якими територіальним органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори, як зазначено в пункті 3 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 (далі - Порядок). 
Отже, за відсутності укладеного договору між органами Національної поліції та відповідним підприємством, установою та організацією, що здійснюватиме транспортування транспортного засобу, доставлення останнього суперечитиме вимогам Порядку. 
Зазначає, що Білоцерківський РУП ГУНП в Київській області не є самостійною юридичною особою, тому не може виступати стороною в укладанні будь - яких правочинів. На момент події ГУНП в Київській області був укладений договір про доставлення затриманих транспортних засобів та їх зберігання (договір від 01.10.2018 № 705 з ТОВ «ТАЙМ ЛОГІСТИК» в особі директора Сокотюка Д.М.) 
Пунктом 2.8 вищевказаного договору визначено, що повернення транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику, здійснюється за письмовим зверненням водія, власника (співвласника) або їх представників за довіреністю або за умови оплати ним витрат пов`язаних із доставленням та зберіганням такого транспортного засобу та пред`явлення відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі їх складання. Таке звернення є обов`язковим для виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення. Сума оплати за послуги зберігання та доставлення таких транспортних засобів визначена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 10 жовтня 2013 року № 967/1218/869 "Про затвердження розмірів плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках)" встановлені розміри плат за транспортування і зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів на спеціальних майданчиках (стоянках).
Вважає, що  доказів, які свідчать про протиправність дій працівників поліції позивачем не надано, відповідно й немає підстав обговорювати та досліджувати причинно-наслідковий зв`язок між незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю та завданою шкодою. 
Відповідно до наведеного, стягнення з ГУНП в Київській області на користь ОСОБА_1 10 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої транспортуванням (евакуацією) та зберіганням транспортного засобу вважає такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вважає, що посилання позивача на ст. 2 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду », зокрема про право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченими цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення є безпідставними, оскільки п. 2 ст. 1 Закону передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. 
Оскільки, відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 21 червня 2022 року до позивача адміністративні стягнення, передбачені п. 2 ст. 1 Закону не застосовувались, слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення матеріальної шкоди.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
 Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеної наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, а її наявність відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу підлягає доведенню особою, яка порушує питання про її відшкодування. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Зазначає, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, його посадових осіб або службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органів державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто, повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних ( неправомірних ) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне рішення ( вирок ) суду, що набрало законної сили. 
Звертає увагу суду на те, що постанова Білоцерківського міськрайонного суду від 21 червня 2023 року якою закрито провадження у справі відносно позивача за ч. 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є доказом протиправності дій ГУНП в Київській області щодо складання адміністративного протоколу, оскільки предметом судового розгляду вказаної вище справи було виключно з`ясування обставин наявності чи відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 130 КУпАП, у діях позивача, а не правомірність вказаних вище дій ГУНП в Київській області.
Протокол є виключно способом фіксування певних обставин, а не актом індивідуальної дії, крім того, перевірка правильності його складення повинна поряд з іншим здійснюватися уповноваженим органом при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, зміню чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції та, відповідно до статті 251 КУпАП, є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.
Враховуючи вищезазначене, вважає, що   матеріали справи не містять доказів того, що вказані вище дії поліцейського щодо складання адміністративного протоколу у встановленому законом порядку визнавались судом протиправними.
Вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної та матеріальної шкоди є недоведеним та таким, що не підтверджуються матеріалами справи. Доказів, які б обґрунтували заявлену позивачем суму 15733,30 грн, погіршення стану здоров`я позивача, втрати роботи, не надано.
 Окремо зазначає, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду. Даний висновок викладений Верховним Судом України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.10.2020 по справі № 312/262/18.
Відзиву на апеляційну скаргу  до апеляційного суду не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду  у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.    
Як встановлено судом,20 квітня 2022 року відносно  позивача - ОСОБА_1 поліцейським ВРПП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області  Зіміним Ігорем Анатолійовичем було складено протокол серії ДПР № 179777, за  порушення п. 2.5 ПДР.( а.с. 6).
Відповідно до протоколу серії ДПР № 179777, 20 квітня 2022 року, о 00 год.10 хв., в Білоцерківському районі, відрізок дороги ЕР 04 водій ОСОБА_1  керував VOLSKWAGEN CADDY д.н.з НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: виражене тремтіння рук, порушення мовлення, поведінка, яка не відповідає дійсності. Від проходження огляду встановленим законом порядку в медичному закладі, в присутності двох свідків відмовився. ( а.с 6).
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області  від 21 червня 2022 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.(а.с. 10-11).
        Як вбачається із акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 20.04.2022 року, складеного поліцейським ВРПП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області  Зінченком Денисом Сергійовичем, транспортний засіб ОСОБА_1. VOLSKWAGEN CADDY д.н.з НОМЕР_1 було тимчасово затримано та доставлено на спеціальний майданчик ФОП « ОСОБА_5 » за адресою: АДРЕСА_1 .( а.с. 7).
        За послуги евакуатора транспортного засобу Volkswaggen Caddy д.н.з. НОМЕР_1   та послуги з надання місця для стоянки, позивачем сплачено 10 000 грн., що підтверджується рахунком на оплату  № 079, квитанцією АТ КБ «ПриватБанк»                             № 0.0.2530239047.1 від 29.04.2022 та актом виконаних робіт ФОП « ОСОБА_6 ».( а.с. 8-9).
 Доставлення та зберігання транспортних засобів на автостоянку  ФОП « ОСОБА_4 » за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється відповідно до постанови КМУ № 1102 р. «Про порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання» від 17.12.2008 року, ст. 265-2 КУпАП та договору № 705 від 01.10.2018 року «Про доставлення затриманих транспортних засобів та їх зберігання», що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Володимира Поліщука. ( а.с. 12).
            Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності без достатніх правових підстав, при цьому відшкодування здійснюється незалежно від вини.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує доводи позивача про незручності, що виникли внаслідок порушення його прав, при цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Разом з тим, суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Таким чином, з урахування вимог розумності та справедливості, доводів позивача, а також наявних у справі доказів на підтвердження понесеної позивачем моральної шкоди, суд дійшов висновку про часткове відшкодування моральної шкоди в розмірі                    2 000 грн.
При розгляді питання доведеності наявності матеріальної шкоди (збитків) та її розміру суд приймає до уваги встановлений факт евакуації транспортного засобу.
Позивачем долучено до матеріалів справи докази понесення ним витрат на оплату  вартості транспортування (евакуації) та зберігання транспортного засобу в розмірі                      10 000 грн.
Приймаючи до уваги те, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.06.2022 року  у справі № 357/3083/22 закрито провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, що позивачем доведено розмір заподіяння йому матеріальної шкоди, суд вважає за доцільне задовольнити в повному обсязі позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок евакуації та зберігання транспортного засобу позивача.
           Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції  з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове  рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загально-конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України                № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .
Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2, ст. 4 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.
Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як встановлено судом, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області  від 21 червня 2022 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно ОСОБА_1  у зв`язку з відсутністю  в його діях складу адміністративного правопорушення.(а.с. 10-11).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), викладений правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження №61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону                     № 266/94-ВР, є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі                        № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати  Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».
Відповідні правові висновки щодо застосування норм права містяться і в постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 провадження 61-922св21.
З огляду на наведене, колегія суддів визнає неспроможними посилання апелянта на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18.
Колегія суддів вважає, що дії працівників поліції щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки  закриття судом справ про адміністративні правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування  моральної шкоди  здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Визначаючи розмір відшкодування за спричинену моральну шкоду,  суд першої інстанції  врахував характер спричиненої шкоди,  значення справи для сторони та керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості,  прийшов до  вірного висновку, що розмір компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду має складати 2000, 00 грн., що буде справедливою сатисфакцією потерпілому. Зазначений розмір відшкодування цілком буде відповідати характеру спричиненої шкоди, глибині душевних страждань позивача та наслідкам, які настали для позивача, з огляду на те, що  постановами судів провадження у справах про адміністративні  правопорушення відносно нього будо закрито  у зв?язку з відсутністю в його  діях складу адміністративного  правопорушення.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
          Як встановлено судом та вбачається із акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 20.04.2022, складеного поліцейським ВРПП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області  Зінченком Денисом Сергійовичем, транспортний засіб ОСОБА_1. VOLSKWAGEN CADDY д.н.з НОМЕР_1 було тимчасово затримано та доставлено на спеціальний майданчик ФОП « ОСОБА_5 » за адресою: АДРЕСА_1 .( а.с. 7).
       За  евакуацію транспортного засобу Volkswaggen Caddy д.н.з. НОМЕР_1   та послуги з надання місця для стоянки, позивачем сплачено 10 000 грн., що підтверджується рахунком на оплату  № 079, квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.2530239047.1 від 29.04.2022 та актом виконаних робіт ФОП « ОСОБА_6 ».( а.с. 8-9).
Оскільки витрати у розмірі 10 000 грн. на евакуацію та зберігання автомобіля позивачем було понесено у зв`язку зі складанням  відносно  нього  протоколу про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі витрати є збитками та підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.
Доводи апелянта про те, що факт закриття провадження у справі  про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Посилання апелянта на те, що  необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, його посадових осіб або службових осіб, що повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди, тобто належним доказом протиправних ( неправомірних ) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне рішення ( вирок ) суду, що набрало законної сили, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Посилання апелянта на те, що доставлення транспортного засобу здійснюється виключно на спеціальний майданчик чи стоянку і лише за допомогою спеціальних автомобілів - евакуаторів, у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність пов`язану з транспортуванням транспортних засобів, і з якими територіальним органом Національної поліції укладені в установленому порядку договори, як зазначено в пункті 3 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках та стоянках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1102 , а тому за відсутності укладеного договору між органами Національної поліції та відповідним підприємством, установою та організацією, що здійснюватиме транспортування транспортного засобу, доставлення останнього суперечитиме вимогам Порядку, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що вони спростовуються матеріалами справи.
        Як вбачається із акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 20.04.2022 року, складеного поліцейським ВРПП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області  Зінченком Денисом Сергійовичем, транспортний засіб ОСОБА_1. VOLSKWAGEN CADDY д.н.з НОМЕР_1 було тимчасово затримано та доставлено на спеціальний майданчик ФОП « ОСОБА_5 » за адресою: АДРЕСА_1 .( а.с. 7).
Доставлення та зберігання транспортних засобів на автостоянку  ФОП « ОСОБА_4 » за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється відповідно до постанови КМУ № 1102 р. «Про порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання» від 17.12.2008, ст. 265-2 КУпАП та договору № 705 від 01.10.2018 «Про доставлення затриманих транспортних засобів та їх зберігання», що підтверджується відповіддю на адвокатський запит Володимира Поліщука , що була надана заступником начальника Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Олексієм Ковбасою  ( а.с. 12).
Тобто, в даному випадку здійснення евакуації та зберігання транспортного засобу VOLSKWAGEN CADDY д.н.з НОМЕР_1 у ФОП « ОСОБА_5 » за адресою: АДРЕСА_1 відповідало вимогам чинного законодавства, та Порядку № 1102.
Інші доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції також не спростовують, на законність судового рішення не впливають. За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів, власним тлумаченням норм законодавства та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин  в оскаржуваному рішенні суду апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін по суті спору, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 29 квітня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника Головного управління Національної поліції в Київській області Чубинського Владислава Сергійовича.
З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст.  367, 374, 375, 381-384  ЦПК  України, суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Київській області Чубинського Владислава Сергійовичазалишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 29 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених  п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

           Головуючий:                                            Судді: