УХВАЛА
 
13 січня 2025 року
м. Київ
 
справа № 554/9690/23
провадження № 61-182ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 03 квітня 2024 року та на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Полтавська обласна рада, виконавчий комітет Полтавської міської ради, про визнання недійсним публічного договору приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії,
ВСТАНОВИВ:
15 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсним публічний договір приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії від 01 грудня 2021 року, укладений між ним та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» укладенодоговір №2765ЛК, чинність якого відповідач підтвердив у своїх листах №Л-221 від 22 лютого 2023 року, №Л-358 від 28 березня 2023 року, вказавши, що за потреби він може бути розірваний у судовому порядку. Згідно листа ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» від 16 березня 2023 року №Л204 позивачу стало відомо про укладення публічного договору приєднання, оформленого в односторонньому порядку, який фактично виконується відповідачем із 01 грудня 2021 року. Зазначає, що у відповідності до вимог частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» така модель організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги, як колективний договір, у його будинку не оформлялася, отже і припинення договору за №2765ЛК не наставало. ОСОБА_1 не звертався до відповідача з пропозицією укладання договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 грудня 2021 року та не акцептував його (не споживав, не сплачував, не підписував заяву-приєднання), а тому за відсутності волевиявлення на укладення такого договору у відповідності до вимог частин 2, 3 статті 203 ЦК України він є недійсним. Вважає, що оформлення відповідачем одночасно двох договорів щодо одних і тих самих правовідносин є порушенням принципу верховенства права та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, тоді як умови зобов`язання за оскаржуваним договором не відповідають правовим актам, на підставі яких він укладений, та порушують вимоги законодавства України із захисту прав споживачів. Зокрема, надають право виконавцю послуг в односторонньому порядку змінювати умови договору, що є ознакою порушення принципу рівності сторін, а також містять істотні умови щодо застосування у розрахунках на теплову енергію двоставкового тарифу, що матиме наслідком надлишкове навантаження на споживача.
18 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із уточненою позовною заявою, вказавши відповідачами Кабінет Міністрів України та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», за змістом якої позивач пов`язує підстави недійсності оскаржуваного договору із положеннями статті 203 ЦК України, наголошуючи, що укладення договору без волі власника свідчить про втручання у право власності. Він, як власник, забороняє без його волі здійснювати теплопостачання у будь-якому договірному чи бездоговірному порядку, а також укладати договори про здійснення дій відповідача по наданню послуг з постачання теплової енергії. Оскільки об`єктом його приватного права власності є квартира у багатоквартирному будинку та місця загального користування, вважає наявними підстави стверджувати, що в об`єкт його власності відбулося протиправне втручання. Також було порушено такі правові інститути як свобода договору та захист права споживача.
Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 03 квітня 2024 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
03 січня 2025 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Конституційний Суд України 22 листопада 2023 року ухвалив Рішення у справі №  10- р(ІІ)/2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 1, 5 частини шостої статті 19, пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема, визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. У пунктах 7.6. - 7.8. Рішення вказано, що Європейський суд із прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики.
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недійсним публічного договору приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії.
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.
Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Справа № 554/9690/23 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржене судове рішення прийнято у малозначній справі. Тому у  відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 03 квітня 2024 року та на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 554/9690/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                     Є. В. Краснощоков
                                                                            
                                                                                              І. О. Дундар 
 
П. І. Пархоменко