УХВАЛА
10 січня 2025 року
м. Київ
справа № 211/3672/24
провадження № 61-17497ск24 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа - Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2024 року представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , подав до Верховного Суду з касаційну скаргу на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку про її повернення особі, яка її подала, з огляду на такі обставини.
Відповідно до приписів пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)     якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)     якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)     якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)     якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга містить узагальнені посилання на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, однак такі дії не є належним виконанням приписів пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
Згідно з приписами пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
З огляду на відсутність в касаційній скарзі посилань на підстави касаційного оскарження з переліку, визначеного в частині другій статті 389 ЦПК України, а також на імперативну вказівку закону касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала.
Керуючись статтями 261, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа - Міністерство оборони України, про встановлення факту перебування на утриманні загиблого батька.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                      І. В. Литвиненко