УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2025 року
м. Київ
справа № 2-869/11
провадження № 61-887ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., 
Сердюка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю 
«ФК «Вектор Плюс» на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса), про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в особі Дніпропетровського відділення № 4 Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на майно,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2024 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) (далі - Другий Правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного МРУ Міністерства юстиції (міста Одеса)), звернулося до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в особі Дніпропетровського відділення № 4 Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» 
(далі - ПАТ «Сведбанк») до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на майно.
Заява мотивована тим, що у липні 2010 року ПАТ «Сведбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на майно.
Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська рішенням 
від 05 листопада 2012 року позов ПАТ «Сведбанк» задовольнив.
Звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру 
АДРЕСА_1 , яка складається з: 
1 - коридора; 2 - комори; 3 - санвузла; 4 - кухні; 5 - житлової; І - лоджії; загальною площею 38,3 кв. м, житловою площею 17,2 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 , у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2008 року в розмірі 60 197,99 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 54 235 доларів США; заборгованість за простроченими процентами - 5 962,99 доларів США; заборгованість за пенею - 44 038,70 грн, шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
На виконання рішення суду (яке набрало законної сили 16 листопада 
2012 року) 26 квітня 2013 року виданий виконавчий лист № 2-869/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки та 26 серпня 2013 року № 2-869/11 про стягнення судового збору.
У подальшому виконавчі листи пред`явлені для примусового виконання до Красногвардійського ВДВС.
Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська ухвалою 
від 30 грудня 2013 року замінив сторону виконавчого провадження 
з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
11 серпня 2014 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої 
статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника. Наразі, стало відомо, що отримати інформацію за даним провадженням або документи за виконавчими провадженнями неможливо, оскільки вони знищені.
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» певний час вважало, що виконавчий лист 
від 26 квітня 2013 року № 2-869/2011 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконавчий лист від 26 серпня 2013 року № 2-869/2011 про стягнення судового збору перебуває на примусовому виконанні, вчиняються виконавчі дії. Однак, виконавче провадження за зазначеними виконавчими документами завершено 11 серпня та 26 серпня 2014 року відповідно, постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 11 серпня 2014 року та оригінал виконавчого листа від 26 серпня 2013 року 
№ 2-869/2011 про стягнення судового збору стягувач не отримував.
У ході проведеної ТОВ «ФК «Вектор Плюс» внутрішньої перевірки матеріалів кредитної справи позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором 
від 03 червня 2008 року внаслідок систематичного невиконання останньою умов кредитного договору встановлено, що оригінали виконавчих документів втрачені. Стягувач має оригінал довідки про втрату та у разі необхідності на підставі ухвали про витребування оригінал довідки може надати суду.
Посилаючись на вказане вище, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просило суд поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-869/11.
Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська ухвалою 
від 07 жовтня 2024 року заяву ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа залишив без задоволення.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» оскаржило її в апеляційному порядку.
Дніпровський апеляційний суд постановою від 17 грудня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» залишив без задоволення. Ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року залишив без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що заявник не довів належними та допустимими доказами той факт, що строк пред`явлення виконавчих листів до виконання не сплинув або переривався у зв`язку з повторним його пред`явленням до виконання. Видача дубліката виконавчого листа можлива лише в межах строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а оскільки відсутні підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, тому немає підстав і для видачі дубліката виконавчого листа.
У касаційній скарзі, поданій у січні 2025 року, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення заяви про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Верховний Суд ухвалою від 23 січня 2025 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі відповідно до закону. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.
У січні 2025 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду 
від 23 січня 2025 року від ТОВ «ФК «Вектор Плюс» надійшла заява про усунення недоліків, до якої доданий документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому розмірі відповідно до закону.
Отже, недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду 
від 23 січня 2025 року, усунуті.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Касаційна скарга мотивована тим, що на час звернення заявником до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа (серпень 2024 року) строк дії встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони закінчився (23 вересня 2021 року), тому вказана заява подана в межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Щодо касаційного оскарження судових рішень в частині поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Оскарження ухвал суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання після їх перегляду в апеляційному суді (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України), у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено. 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним 
і безстороннім судом, установленим законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 20 липня 
2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, 
які регулюють його діяльність.
У справі «Дія 97» проти України» ЄСПЛ у рішенні від 21 жовтня 2010 року (заява № 19164/04) зазначив, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів.
Враховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року в частині розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання необхідно відмовити.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц (провадження № 61-10084сво18).
Щодо касаційного оскарження судових рішень в частині про видачу дубліката виконавчого документа
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 
на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська 
від 07 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 17 грудня 2024 року в частині розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листанеобхідно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі статтею 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Статтею 368 ЦПК України (у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення) визначено, що питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.
Суди встановили, що у липні 2010 року ПАТ «Сведбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на майно.
Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська рішенням 
від 05 листопада 2012 року позов ПАТ «Сведбанк» задовольнив.
Звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру 
АДРЕСА_1 , яка складається з: 
1 - коридора; 2 - комори; 3 - санвузла; 4 - кухні; 5 - житлової; І - лоджії; загальною площею 38,3 кв. м, житловою площею 17,2 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_1 , у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2008 року в розмірі 60 197,99 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 54 235 доларів США; заборгованість за простроченими процентами - 5 962,99 доларів США; заборгованість за пенею - 44 038,70 грн, шляхом продажу з прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Вирішив питання про розподіл судових витрат.
26 квітня та 26 серпня 2013 року Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська видав виконавчі листи № 2-869/2011.
Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська ухвалою 
від 30 грудня 2013 року замінив сторону виконавчого провадження 
з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «ФК «Вектор Плюс».
Відповідно до даних АСВП з відкритим доступом, виконавче провадження за виконавчими листами № 2-869/2011 на виконанні у будь-якому ВДВС не перебуває. Згідно з довідкою від 29 липня 2024 року № 2081871 виконавчі документи відсутні/втрачені.
У серпні 2024 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.
Красногвардійський районний суд міста Дніпропетровська ухвалою 
від 07 жовтня 2024 року заяву ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа залишив без задоволення.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» оскаржило її в апеляційному порядку.
Дніпровський апеляційний суд постановою від 17 грудня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» залишив без задоволення. Ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року залишив без змін.
ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.
Відповідно до пункту 9 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною першою статті 18 ЦПК України (у редакції, чинній на момент видачі виконавчого документа) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Аналогічна норма містить у статті 18 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення до суду із заявою).
Звертаючись до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, заявник вказував, що згідно з даними автоматизованої системи виконавчих проваджень з відкритим доступомвиконавче провадження за виконавчими листами № 2-869/2011 на виконанні у будь-якому ВДВС не перебуває, виконавчі документи відсутні/втрачені.
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18) зазначив, що «оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист».
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою, суд має встановити факт втрати виконавчого листа та перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.
Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист. Стягувач, у свою чергу, має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.
Водночас обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду (постанова Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі 
№ 2?1316/285/11 (провадження № 61-34св21)).
Чинним законодавством передбачена можливість видачі дубліката виконавчого документа лише у разі дотримання або ж поновлення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (постанова Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 2-3552/10 (провадження № 61-13845св21)).
Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), на яку заявник посилається в касаційній скарзі, як на неоднакове застосування норми права, зробила висновок про те, що «якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
Разом з тим, дублікат виконавчого листа може бути видано, зокрема у тому випадку, якщо суд поновив строк пред`явлення його до виконання або такий строк не пропущений на момент подання заяви про видачу дубліката виконавчого документа. В іншому випадку настають наслідки, які зумовлюють відмову у видачі дубліката виконавчого листа.
Подібний висновок викладений в ухвалах Верховного Суду від 15 серпня 
2023 року у справі № 2-3923/11(провадження № 61-11402ск23), від 02 травня 2024 рокуу справі № 495/7941/13-ц(провадження № 61-5515ск24).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Видача дубліката виконавчого документа пов`язується з його втратою та можлива в межах строку пред`явлення виконавчого документа до виконання або за умови поновлення такого строку судом у разі його пропуску. У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частини перша статті 433 ЦПК України). Єдиною та необхідною підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. Встановлення судом факту пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання і непоновлення його судом є підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Таким чином, під час вирішення питання щодо можливості видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення стягувача до суду з такою заявою обов`язковим та визначальним є питання з`ясування обставин, чи подана така заява заявником у строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року в цій справі (провадження № 14-21цс24)).
Обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду (постанова Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження 
№ 61-34св21)).
У справі, яка переглядається, суди встановили, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» як стягувач у виконавчому провадженні, від дня його відкриття мало право на доступ до документів в АСВП, реальну можливість завчасно ознайомитися із документами виконавчого провадження через вказану систему або встановити факт відсутності відкритого виконавчого провадження, проте таким, наданим законом, правом не скористалося та причин неможливості реалізації такого права в межах розумного строку не навело.
Суди виснували про відсутність підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання через сплив близько 9 років з часу повернення його стягувачу, який не довів наявність для цього поважних причин.
Виходячи з наведеного, та, установивши, що строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання сплив, а підстави для його поновлення відсутні, суди зробили правильний висновок про залишення заяви 
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» без задоволення та відмову у видачі дубліката виконавчого листа.
Заявник в касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 
2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), постановах Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 752/23921/17-ц (провадження № 61-40191св18), від 24 січня 2024 року у справі № 182/4087/13 (провадження № 61-10163св23), від 22 лютого 2024 року у справі 
№ 128/3691/16 (провадження № 61-16245св23), від 06 червня 2024 року 
у справі № 442/3849/13-ц (провадження № 61-2600св24).
У постанові від 10 квітня 2020 року у справі № 752/23921/17-ц (провадження № 61-40191св18) Верховний Суд вказав, що «як встановлено судами, виконавче провадження з виконання виконавчого листа, який у подальшому було втрачено, відкрито постановою державного виконавця від 06 серпня 2012 року. Відомості про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого листа стягувачу чи до суду у АСВП відсутні, матеріали виконавчого провадження втрачені. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-X1V, чинного на момент відкриття виконавчого провадження) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Аналогічні положення передбачені у пункті 1 частини четвертої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VII1, чинного на момент звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа). Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV), частини п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони».
У постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 128/3691/16 (провадження 
№ 61-16245св23) Верховний Суд зазначив, що «частина перша статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, згідно з пунктом 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII). На момент винесення державним виконавцем 23 травня 2018 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті. 23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто 
з 23 вересня 2021 року. На час звернення АТ «Сенс Банк» до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому документі (у грудні 2022 року) строк дії встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду, закінчився (23 вересня 2021 року), тому немає підстав вважати, що зазначена заява є такою, що подана поза межами строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання».
У постанові від 06 червня 2024 року у справі № 442/3849/13-ц (провадження № 61-2600св24) Верховний Суд вказав, що «суди не звернули увагу на те, що виконавчий лист № 442/3849/13-ц від 10 липня2013 року постановою Дрогобицького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Львівській області від 30 червня 2017 року був повернутий стягувачу на підставі пункту 9 частини першої 
статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому повторно міг бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто з 23 вересня 2021 року. Суди встановили, що оригінал виконавчого документа втрачено. Колегія суддів враховує, що на відміну від обставин, встановлених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у справі, що переглядається, банк звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа в межах строку його пред`явлення до виконання».
Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), згідно з яким на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним й об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Посилання заявника у касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норм права, зроблених у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 752/23921/17-ц (провадження № 61-40191св18), від 06 червня 2024 року у справі 
№ 442/3849/13-ц (провадження № 61-2600св24) є безпідставними, оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, яка переглядається, не є подібними, а висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження 
№ 14-308цс19), постановах Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі 
№ 182/4087/13 (провадження № 61-10163св23), від 22 лютого 2024 року у справі № 128/3691/16 (провадження № 61-16245св23), не суперечать висновкам судів під час розгляду цієї справи.
З урахуванням того, що касаційний суд відмовив у відкритті касаційного оскарження судових рішень в частині про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання доводи касаційної скарги у цій частині суд не перевіряє.
Підсумовуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що доводи касаційної скарги в частині про видачу дубліката виконавчого документа не спростовують правильність висновків судів в цій частині, на законність судових рішень не впливають, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та наявних у справі доказів, що відповідно до положень 
статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій в частині про видачу дубліката виконавчого документа не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги в цій частині, а отже, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. 
З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга 
ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 07 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року в частині висновків про видачу дубліката виконавчого листа є необґрунтованою.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Вивчивши касаційну скаргу в частині вимог заяви про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та оцінюючи викладені заявником у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд не бере їх до уваги, оскільки в цій частині судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.
Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження 
на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська 
від 07 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 17 грудня 2024 року в частині про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання з тих підстав, що зазначені судові рішення не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до 
пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, а в частині про видачу дубліката виконавчого листа - з підстав необґрунтованості касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса), про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в особі Дніпропетровського відділення № 4 Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на майно, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс» 
на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська 
від 07 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 17 грудня 2024 року.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк