ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 лютого 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/11115/24	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
  головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року (суддя О.В. Царікова) у справі № 160/11115/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 08.04.2024 р. №045750027165 щодо відмови призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , а саме періодів з 27.07.1983 по 01.12.1983, з 01.01.1992 по 02.01.1992, з 03.01.1992 по 20.10.1993 починаючи з 30.04.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , а саме періодів з 27.07.1983 по 01.12.1983, з 01.01.1992 по 02.01.1992, з 03.01.1992 по 20.10.1993 починаючи з 30.04.2024. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу протиправно відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 27.07.1983 по 01.12.1983, оскільки неможливо ідентифікувати печатку у записі про звільнення з роботи, а довідки №190 від 21.05.2019 та №223 від 23.06.2021 не містять апостиля. Також позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 02.01.1992, з 03.01.1992 по 20.10.1993 у зв`язку з тим, що позивач працював в Російській Федерації. Відтак, позивач вважає, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу також є протиправним.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду
України в Сумській області від 08.04.2024 №045750027165 щодо відмови призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , а саме періодів з 27.07.1983 по 01.12.1983, з 01.01.1992 по 02.01.1992, з 03.01.1992 по 20.10.1993 починаючи з 30.04.2024;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу роботи позивача періоди трудової діяльності згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , а саме періодів з 27.07.1983 по 01.12.1983, з 01.01.1992 по 02.01.1992, з 03.01.1992 по 20.10.1993;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити та виплатити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV із врахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , а саме: періодів з 27.07.1983 по 01.12.1983, з 01.01.1992 по 02.01.1992, з 03.01.1992 по 20.10.1993 починаючи з 30.04.2024
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Судом першої інстанції зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.  
Крім того, суд врахував, що позивач працював в Російській Федерації з 01.01.1992 по 02.01.1992, 03.01.1992 по 20.10.1993, тобто до виходу України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.
Таким чином позивачу протиправно не враховано означений період до страхового стажу позивача із посиланням на той факт, що позивач працював в державі, з якою розірвано дипломатичні відносини.
Суд дослідив, що станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком страховий стаж позивача є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що позивачу правомірно не зараховано період роботи з 27.0.1983 по 01.12.1983, адже неможливо ідентифікувати печатку у записі про звільнення з роботи. Зазначає, що періоди роботи позивача в росії з 1992 року по 20.10.1993 року також правомірно не зараховані до страхового стажу позивача. Відтак, вважає, що спірне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії є правомірним через відсутність у позивача необхідного страхового стажу, який визначено ст. 26 Закону №1058.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
08.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача від 01.04.2024 та рішенням за №045750027165 відмовило в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У спірному рішенні зазначено, що відповідно до наданих документів до страхового стажу не зарахований періоди роботи за записами у трудовій книжці НОМЕР_1 з 27.07.1983 по 01.12.1983, оскільки неможливо ідентифікувати печатку у записі про звільнення з роботи, а довідки №190 від 21.05.2019 та №223 від 23.06.2021 не містять апостиля, періоди роботи в Росії з 01.01.1992 по 02.01.1992, з 03.01.1992 по 20.10.1993, оскільки з 1 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року. Період з 27.07.1983 по 01.12.1983 можливо буде зарахувати до страхового стажу після надання уточнюючої довідки, що містить апостиль та звернення до управління.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Матеріалами справи підтверджено, що 08.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області за принципом екстериторіальності розглянуло заяву позивача від 01.04.2024 та спірним рішенням за №045750027165 відмовило в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зі змісту спірного рішення вбачається, що відповідно до наданих документів до страхового стажу позивача не зарахований періоди роботи за записами у трудовій книжці НОМЕР_1 з 27.07.1983 по 01.12.1983, оскільки неможливо ідентифікувати печатку у записі про звільнення з роботи, а також періоди роботи в росії з 01.01.1992 по 02.01.1992, з 03.01.1992 по 20.10.1993, оскільки з 1 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. 
Стосовно стажу за період роботи з 27.07.1983 по 01.12.1983.
Колегія суддів звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Таких чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 27.07.1983 по 01.12.1983.
Стосовно стажу за період роботи з 01.01.1992 по 02.01.1992, з 03.01.1992 по 20.10.1993.
Як правильно дослідив суд першої інстанції, позивач працював в російській федерації з 01.01.1992 по 02.01.1992, 03.01.1992 по 20.10.1993.
Так, 13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
При цьому, відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.01.1992 по 02.01.1992, з 03.01.1992 по 20.10.1993. Зворотні доводи скаржника про правомірність такого зарахування є безпідставними.
З цих підстав, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що спірне рішення пенсійного органу №045750027165 є протиправним та підлягає скасуванню, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком страховий стаж позивача є достатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058, а тому позовні вимог підлягають задоволенню частково. Аргументи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 липня 2024 року у справі № 160/11115/24 - без змін.
Постанова  суду набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 06.02.2025
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк