ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 січня 2025 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 399/146/24
провадження № 22-ц/4809/152/25 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник Олександра Павлівна,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою     ОСОБА_1 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2024 року у складі судді Лях М. М. і

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовної заяви

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:
-визнати недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 липня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нрижник О. П;
-стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, що в листопаді 2022 року після смерті чоловіка до ОСОБА_1 приїхав зведений брат ОСОБА_2 разом з дружиною та запропонував свої послуги по забезпеченню доглядом, харчуванням, утриманням житлового будинку і присадибної ділянки позивача в належному стані. 
За вказані послуги відповідач попросив відписати йому належний ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований АДРЕСА_1 .
Оскільки позивач залишилась проживати одна, часто хворіє і потребує стороннього догляду, вона погодилась на пропозицію відповідача.
28 липня 2023 року сторони уклали договір, тексту якого позивач не читала, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов`язки, про які вони домовилися.
Перші пів року після укладення договору ОСОБА_2 сумлінно виконував свої зобов`язання, а на початку січня 2024 року, коли ОСОБА_1 потрапила до лікарні, відповідач припинив забезпечувати її харчуванням і доглядом, переїхав жити до іншого міста, відмовившись піклуватись про позивача.
Після від`їзду відповідача ОСОБА_1 знову залишалась проживати одна і вимушена була звернутися за допомогою до своїх знайомих, які погодилися доглядати за нею при умові, якщо вона укладе з ними договір довічного утримання. 
Позивача це влаштовувало і остання почала збирати документи, необхідні для укладення договору. 
Під час отримання в реєстраційних документів на будинок ОСОБА_1 дізналась, що фактично між нею і відповідачем був укладений договір дарування, який вона не бажала укладати.
Оскільки спірний договір дарування укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання, є удаваним правочином, а під час укладення договору дарування позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, остання звернулась до суду з позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник О. П., про визнання недійсним договору дарування відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник О. П. позивачу роз`яснено зміст ст. ст. 203, 717-728 ЦК України, а також правові наслідки укладеного договору. 
Крім того в матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач має ознаки розладу психічного здоров`я, що свідчить про те, що вона розуміла значення своїх дій.
ОСОБА_1 не довела, що на момент укладення оспорюваного договору дарування вона помилялася стосовно правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи договір, вона усвідомлювала їх істотні умови і правові наслідки його укладення. 
Наступна зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. 
Виходячи з викладеного суд першої інстанції вважав, що твердження позивача про нерозуміння наслідків уладеного нею договору не підтверджені належними та допустимими доказами, а із спірного договору дарування, укладеного між сторонами, не вбачається будь-яких обов`язків обдарованого перед дарувальником.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2024 року та увхалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний договір дарування укладений з метою приховання дійсного правочину про довічне утримання, є удаваним правочином, а під час укладення договору дарування ОСОБА_1 діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання.
Під час розгляду справи судом першої інстанції свідки як з боку позивача, так і з боку відповідача повідомили суду, що відповідач разом з родиною переїхав проживати в будинок позивача з метою догляду за останньою.
Онуфріївською районною лікарнею було надано до суду першої інстанції листи, в якому зазначили про хвороби позивача такі як: ішемічна хвороба серця із тенокардією; серцево-судинна недостатність; дифузний кардіосклероз; атеросклероз аорти, вінцевих судин та судин головного мозку; гіпертонічна хвороба другої стадії; перша стадія серцевої недостатності.
Таким чином, позивач вважає, що в ході судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено неправильне сприйняття ОСОБА_1 фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і ці обставини дійсно мають істотне значення.

Відзиви на апеляційну скаргу

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2024 року без змін.
Відзиву на апеляційну скаргу від приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник О. П. не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 та її представник адвокат Мунтян В. І. підтримали доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_2 адвокат Карабаш Ю. О. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.
Приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник О. П. в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки третя про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що згідно виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 179 ОСОБА_1 має діагноз гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця з (застійною) серцевою недостатністю.
Згідно технічного паспорту житловий будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 22 листопада 2022 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
28 липня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування житлового будинку згідно якого позивачка подарувала відповідачеві житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник О. П. та зареєстровано в реєстрі за № 465.
У зв`язку зі складними міжусобними відносинами між позивачем та відповідачем, останній переїхав жити до іншого міста про свідчить договір найму (оренди) житлового будинку.
Адміністрацією КНП «ЦПМСД Онуфріївської селищної ради» було надано інформацію за № 01-17/448 від 04.06.2024, з якої видно, що дослідивши журнал викликів чергового кабінету, стало відомо, що 15 січня 2024 року, від гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , викликів не надходило, тобто бригада чергового кабінету не здійснювала виїзд до вищезгаданої особи та, відповідно, не доставляли до інших закладів охорони здоров`я. Проаналізувавши інформацію в медичній інформаційній системі стало відома, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із 30 травня 2018 року дійсно була пацієнтом КНП «ЦПМСД Онуфріївської селищної ради». Відповідно до амбулаторної карти пацієнта, яка зберігається в Павлиській амбулаторії загальної практики сімейної медицини, стало відомо, що ОСОБА_1 зверталась до лікарні 17.09.2019 – обстеження УЗД щитовидної залози; 17.09.2020 – з діагнозом ішемічна хвороба серця із стенокардією, середньої тяжкості; 19.12.2023 – з діагнозом ішемічна хвороба серця, серцево-судинна недостатність, про що свідчать копії результатів.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, правта інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтересиу спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо законабо договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи,яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, якийне суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповіднодо Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згодана обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особина захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнанняабо оспорювання.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятоюта шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою та третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороніу натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягаєу користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце,а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однієюзі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
У той же час за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).
За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на обман або помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Лише уразі встановлення цих обставин норми статей 203, 229 та 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 та копії картки платника податків ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та зареєстрована за даресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 5, 144-146).
Згідно копії технічного паспорту, копії договору міни від 11 серпня 2004 року та копії архівної довідки від 16 травня 2023 року № 314 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (том 1 а. с. 11-15, 128-129).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22 листопада 2022 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а. с. 16).
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 липня 2023 року ОСОБА_1 є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 , зокрема, частини житлового будинку за АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 130).
28 липня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування житлового будинку згідно якого позивач подарувала відповідачеві житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник О. П. та зареєстровано в реєстрі за № 465 (том 1 а. с. 9, 10, 103-154).
Згідно копії витягу з Реєстру територіальної громади від 15 серпня 2023 року місце проживання ОСОБА_2 15 серпня 2023 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а. с. 7).
13 листопада 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір найму (оренди) житлового приміщення, за яким наймодавець передає наймачу та/або членам його родини в тимчасове платне користування строком на три роки: з 13.11.2023 по 13.11.2026 житлове приміщення – будинок за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а. с. 48-50).
Згідно виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 179 ОСОБА_1 має діагноз гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця з (застійною) серцевою недостатністю (том 1 а. с. 8).
Адміністрацією КНП «ЦПМСД Онуфріївської селищної ради» було надано інформацію за № 01-17/448 від 04.06.2024, з якої вбачається, що дослідивши журнал викликів чергового кабінету, стало відомо, що 15 січня 2024 року, від гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , викликів не надходило, тобто бригада чергового кабінету не здійснювала виїзд до вищезгаданої особи та, відповідно, не доставляли до інших закладів охорони здоров`я. Проаналізувавши інформацію в медичній інформаційній системі стало відома, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із 30 травня 2018 року дійсно була пацієнтом КНП «ЦПМСД Онуфріївської селищної ради». Відповідно до амбулаторної карти пацієнта, яка зберігається в Павлиській амбулаторії загальної практики сімейної медицини, стало відомо, що ОСОБА_1 зверталась до лікарні 17.09.2019 – обстеження УЗД щитовидної залози; 17.09.2020 – з діагнозом ішемічна хвороба серця із стенокардією, середньої тяжкості; 19.12.2023 – з діагнозом ішемічна хвороба серця, серцево-судинна недостатність, про що свідчать копії результатів (том 1 а. с. 95-100).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 340780042 від 28.07.2023 ОСОБА_1 після укладення оспорюваного договору дарування іншого нерухомого майна у власності не має (том 1 а. с. 107).
В судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5 повідомила, що знає ОСОБА_1 по сусідству майже чотири роки, завжди їй допомагає по господарству, про нових власників помешкання нічого не знає, лише те, що це брат позивачки, який недобросовісно виконує свої зобов`язання перед відповідачкою, нібито зі слів самої ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_6 повідомила, що є сусідкою позивача, допомагала їй по господарству, коли помер чоловік ОСОБА_1 родичі в особі ОСОБА_2 та його родини почали приїжджати до неї в гості, потім і зовсім переїхали до неї жити. Зі слів позивача, так як вона вже боялась залишатись одна, то попросила відповідача переїхати до неї жити, щоб доглядати за нею та допомагати по господарству, а натомість, ОСОБА_1 зробить на його ім`я документи на будинок та на прилеглу до нього територію. Проте, відповідач, не виконував свої зобов`язання, навіть коли позивачці стало погано, то швидку допомогу викликала свідок. Зі слів свідка, відповідач, навіть не хотів відчиняти двері лікарям.
Свідок ОСОБА_7 повідомила, що є дружиною відповідача і в с. Шевченки в них був свій будинок і господарство. Коли дізнались, що чоловік ОСОБА_1 захворів, то приїжджали провідувати його в лікарні, коли він помер, вони з чоловіком приїхали підтримати сестру відповідача, а також допомогли фінансово скільки могли. У листопаді ОСОБА_1 запропонувала своєму брату ОСОБА_2 переїхати разом з його сім`єю до неї жити на умові, що вони будуть за нею доглядати та допомагати по господарству, а вона зробить договір дарування на ОСОБА_2 . Що вони і зробили. Здали в оренду свій будинок переселенцям, перевезли свої речі до ОСОБА_1 та переїхали жити до неї, натомість позивач зробила договір дарування на відповідача. Але відносини між ними почались погіршуватись, а потім і вкрай зіпсувались через, що вони були вимушені з чоловіком виїхати з будинку.
Свідок ОСОБА_8 пояснила, що до смерті чоловіка ОСОБА_1 вона не пам`ятає, щоб її батьки тісно спілкувались з позивачем. Коли в неї стали погані стосунки з чоловіком вона переїхала з дітьми до міста Кременчука, проте її батьки зателефонували їй і повідомили, що їм ОСОБА_1 запропонувала переїхати до неї жити, вони так і зробили. Свідок написала заяву на перевод дитини до Павлиського ліцею ім. В. О. Сухомлинського Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. Проте прожила з позивачем близько місяця та переїхала знову до міста Кременчука на орендовану квартиру разом з дітьми, так як ОСОБА_1 постійно була обурена, незадоволена і роздратована, через що стосунки погіршувались.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що є однокласницею ОСОБА_7 знає її тільки з гарної сторони, коли побачила її на вулиці смт ОСОБА_10 разом з чоловіком, то дуже зраділа, але при розмові з ними, зрозуміла, що в них щось трапилось. З розмови виявилось, що ОСОБА_1 запропонувала їм переїхати до неї жити та останні мають доглядати за нею та допомагати, що вони сумлінно і виконували, але невдовзі, ОСОБА_1 , почала прискіпуватись до нових мешканців, та життя для останніх стало нестерпним, що не хотілось повертатись додому. При наступній зустрічі дізналась від ОСОБА_7 , що з ОСОБА_1 зовсім зіпсувались відносини, остання навіть не впускає їх до двору і простить, щоб вони покинули її домоводіння.
Свідок ОСОБА_11 котра являється сусідкою по селі Шевченки, пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_12 тільки з гарної сторони, гарна сім`я, добрі господарі та приємні сусіди. Після того, як дізналась, що сестра відповідача запропонувала переїхати до неї жити, свідок дуже зраділа, бо їхнє село вимирає і ніяких перспектив на майбутнє вже немає. Після запитання на яких умовах вони переїжджають, то ОСОБА_12 заявили, що сестра запропонувала зробити договір дарування. Проте, після переїзду стосунки зіпсувались, по чиїй вині, свідок не знає.
Свідок ОСОБА_13 повідомила, що знає про домовленість між позивачем і відповідачем, а саме: ОСОБА_2 буде доглядати за ОСОБА_1 та допомагати по господарству, натомість остання переоформить будинок на відповідача.
Свідок ОСОБА_14 який є керівником у ОСОБА_2 пояснив, що з осені 2023 року, помітив гарний настрій у відповідача, через що і дізнався, зі слів ОСОБА_2 , що має дуже хорошу сестру, бо запропонувала переїхати до неї жити та переробить на нього документи на будинок. Не пройшло і кілька місяців як радість змінилась сумом, оскільки стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 так погіршились, що остання заявляла або їм вибиратись або вона з собою щось зробить.
З аналізу наданих сторонами доказів та встановлених судом обставин вбачається, що на час укладення оспореного договору дарування ОСОБА_1 є одинокою та їй виповнилось 66 років, є особою похилого віку та має численні захворювання.
Крім того, спірний житловий будинок є єдиним житлом ОСОБА_1 , іншого житла вона не має, постійно проживає й зареєстрована у цьому будинку з 20 вересня 2004 року та продовжувала проживати після укладення спірного договору, фактичної передачі спірного майна між сторонами не відбулося. 
Вказані обставини засвідчують, що ОСОБА_1 не мала наміру передавати безоплатно ОСОБА_2 будинок, а мала внутрішню волю на укладення договору довічного утримання.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки, укладаючи договори дарування, вона помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого відповідач буде доглядати за нею. 
Під час укладення оспорюваного договору дарування волевиявлення ОСОБА_1 не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування.
Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом його суті не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.
Отже, оспорюваний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів (частина третя статті 203 ЦК України), а тому відповідно до частин першої, третьої статті 215, частини першої статті 229 ЦК України підлягає визнанню недісним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 308/3593/17 (провадження № 61-9531св19),від 18 грудня 2020 року у справі № 541/2898/18 (провадження № 61-12478 св 20), від 24 лютого 2021 року у справі № 461/4980/17 (провадження № 61-15810св20), від 19 травня 2021 року у справі № 718/955/20 (провадження № 61-383 св 21), від 03 серпня 2022 року у справі № 363/4381/19 (провадження № 61-20719 св 21) та від 26 квітня 2023 року у справі № 947/21472/20 (провадження № 61-1934св23).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, дійшов неправильного за обставин цієї справи висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Невідповідність висновків, викладених урішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про про задоволення позовних вимог.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2024 року скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, в порядку розподілу судових витрат на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягає стягненню 3 028 (3 028*0,4+3 028*0,4*150%) грн судового збору, сплачених позивачем за подання позову та апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування задовольнити.
Визнати недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28 липня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник Олександрою Павлівною.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн судового збору.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 17.01.2025.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 О. Л. Карпенко

О. І. Чельник