ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 р. 	Справа № 520/22118/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.10.24  по справі № 520/22118/24
за позовом                 ОСОБА_1  
до                Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України                        
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області податкове повідомлення-рішення від 23.04.2024 № 00215902410, згідно із яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням у розмірі 6842,22 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафні) у розмірі 1710,58 грн, а також нараховано суму пені у розмірі 2964,81 грн;
- визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області податкове повідомлення-рішення від 23.04.2024 № 00215942410, згідно із яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням у розмірі 570,18 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафні) у розмірі 142,55 грн, а також нараховано суму пені у розмірі 247,06 грн;
- визнати протиправним та скасувати вимогу від 23.04.2024 за № Ф-00215852410 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 12870,00 грн та рішення  № 00215832410 від 23.04.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 3861,00 гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 16.10.2020 по 25.07.2023 вона була зареєстрована як підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в період з 01.01.2022 по 25.07.2023 перебувала на спрощеній системі оподаткування(платник єдиного податку 2 групи). 25.07.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її власним рішенням. На підставі акту перевірки №11487/20-40-24-10-07/ НОМЕР_1 від 22.03.2024 прийняті оскаржувані податкові повідомлення рішення та вимога від 23.04.2024 за № Ф-00215852410 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 12870,00 грн та рішення № 00215832410 від 23.04.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 3861,00 гривень. Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення та вимогу безпідставними та не вмотивованими, позивач звернулася до суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що у березні 2022 року згідно відомостей нарахування коштів № 5 від 07.03.2022 на зарплатні картки 9 найманим робітникам виплачено одноразову неоподатковану матеріальну допомогу на загальну суму 30600,00 грн., тобто по 3400,00 грн. на кожного працівника. Оскільки сума виплаченої матеріальної допомоги кожному найманому працівнику не перевищує суми граничного розміру доходу, визначеного згідно з абз. 1 пп. 169.4.1 ст. 169 ПК України, встановленого на 1 січня такого року (у 2022 році - 3470 гривень), то відповідно до п. 170.2 ст. 170 ПК України виплачена кожному працівнику сума матеріальної допомоги у розмірі 3400,00 грн. є неоподаткованим доходом, при нарахуванні та виплаті якої позивач зобовязаний утримувати на користь таких платників податків із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не врахована вищевикладена обставина, у зв`язку із чим податковим органом помилково встановлено порушення пп. 164.2.2 ст. 164.2 ст. 164 ПК України.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, відповідачем зазначено, що позивачем 15.08.2022 до контролюючого органу подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску(податковий розрахунок) № 9158941952 за 1 квартал 2022 року, згідно якого у березні 2022 року нею нараховано та виплачено найманим робітникам дохід у загальній сумі 30600,00 грн з ознакою "101", проте утримання податку на доходи фізичних осіб  та військового збору з такого доходу у податковому розрахунку не відображено. Крім того, посилання позивача на "технічну помилку" при заповненні податкового розрахунку за 1 квартал 2022 року в частині зазначення ознаки доходу "101" замість "169" є необгрунтованим та здійснено з метою уникнення ризику втрати статусу платника спрощеної системи ще у 2022 році. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Матеріалами справи підтверджено, що 16.10.2020 по 25.07.2023 ОСОБА_1 була зареєстрована як підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в період з 01.01.2022 по 25.07.2023 перебувала на спрощеній системі оподаткування(платник єдиного податку 2 групи). 25.07.2023 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис щодо державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця за її власним рішенням.
На підставі документальної позапланової перевірки Головним управлінням ДПС у Харківській області складений акт перевірки № 11487/20-40-24-10-07/2979222167 від 22.03.2024, в якому зазначено, що ОСОБА_1 15.08.2022 подано до контролюючого органу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1 квартал 2022 року, згідно якого у березні 2022 року нею нараховано (графа "3а" розрахунку) та виплачено (графа "3" розрахунку) найманим працівникам дохід у загальній сумі 30600,00 грн з ознакою "101", проте утримання податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску з такого доходу у податковому розрахунку не відображено.
Згідно з п.п. 2 п. 4 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого та сплаченого на користь платників податків-фізичних осіб із сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 (Порядок № 4) (за звітний період місяця у графі За "сума нарахованого доходу" відображається (за звітний період місяць) дохід, який нараховано фізичній особі відповідно до ознаки доходу, наведеного у розділі 1 "Довідник ознак доходів фізичних осіб". У графі 3 "сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом. Згідно додатку 2 "Довідник ознак доходів фізичних осіб" до Порядку 3, доходи з ознакою "101" це доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платником податку відповідно до умов трудового договору(контракту), крім доходів, зазначених в абзаці 1 розділу ХХ Кодексу (підпункт 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 розділу ІV Кодексу). Приписами п.п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору(контракту). Проте у податковому розрахунку від 15.08.2022 № 9158941952   ОСОБА_1 такі доходи відображені під ознакою "101", але не кваліфіковані як оподатковані.
Згідно податкового розрахунку  від 15.08.2022 № 9158 941952 за 1 квартал ОСОБА_1 виплачено дохід з ознакою "101" найманим працівникам у сумі 30600,00 грн без утримання податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску. 
Наданими на перевірку документами встановлено, що згідно відомостей нарахування коштів від 07.03.2022 № 5 ОСОБА_1 нарахований найманим працівникам дохід у сумі 30600,00 грн, а саме по 3400,00 грн. 9 робітникам.
Згідно банківської виписки по разрахунковому рахунку   ОСОБА_1 відкритому в ПАТ "Райфазен Банк", вказана сума коштів знята готівкою у касі банку з призначенням "Однаразова неоподаткована матеріальна допомога на заробітні картки ОСОБА_1 згідно відомостей від 07.03.2022". В акті перевірки зазначено, що надання платниками цільової або нецільової допомоги регулюються п. 170.7 ст. 170 Кодексу. Згідно додатку 2 "Довідник ознак доходів фізичних осіб" до Порядку №4 для доходів, виплачених згідно п. 170.7, передбачений код ознаки "169". Окрім того, приписами п. 170.7 ст. 170 Кодексу передбачено виплату таких доходів юридичними особами та фізичними особами. Виплата цільової або нецільової благодійної допомоги фізичними особами-підприємцями не передбачена податковим законодавством, законодавчі підстави вважати такий дохід за своїм змістом іншим, аніж заробітна плата, відсутні. Таким чином ОСОБА_1 занижено податок на доходи фізичних осіб та військового збору, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника у вигляді заробітної плати за березень 2022р., а також єдиний внесок з таких доходів, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць за який отримано дохід, а саме фактична сума виплаченого працівникам доходу "на руки" складає 30600,00 грн, оскільки ця сума не обкладена податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, без вирахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору, сума податків на доходи фізичних осіб складає 6842,33 грн (38012,42*18%); військового збору складає 570,18 грн (38012,42*1,5%), єдиного внеску складає 12870,00 грн., виходячи із встановленої законом станом на березень 2022 року мінімальної заробітної плати та кількості найманих працівників (6500,00 грн * 9 працінків = 58500,00 грн; 58500,00 грн * 22 %" (ставка єдиного внеску) = 12870,00 гривень.
На підставі акту перевірки № 11487/20-40-24-10-07/2979222167 від 22.03.2024, Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.04.2024 № 00215902410, згідно із яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням у розмірі 6842,22 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафні) у розмірі 1710,58 грн, а також нараховано суму пені у розмірі 2964,81 гривень, податкове повідомлення-рішення від 23.04.2024 № 00215942410, згідно із яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням у розмірі 570,18 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафні) у розмірі 142,55 грн, а також нараховано суму пені у розмірі 247,06 гривень.
Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення та вимогу безпідставними, позивач звернулася до суду з зазначеним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пп. 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 ПК України, контролюючі органи зобов`язані не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно ст. 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків
Згідно ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Так, підставою для прийняття зазначеного податкового повідомлення-рішення є встановлені за результатами перевірки наступні порушення:
- п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2, п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 ПК України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненями в частині заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на 6 842,33 грн;
- п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 51.1 п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, ст. 51 ПК України, від 02.12.2010 № 2755-VІ зі змінами та доповненнями в частині порушення граничного строку подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1 квартал 2022 року;
- п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 176.2 ст. 176, п. 161 розділу 10 підрозділу ХХ "Перехідні положення" ПК України від 02.12.2010 № 2755-VІ зі змінами та доповненями в частині заниження суми військового збору до сплати в бюджет за 2022 рік на 570,18 грн;
- п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8 ч. 2 ст. 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині заниження суми єдиного внеску , що нараховується на заробітну плату найманих працівників за 2022 рік, а саме - за березень на загальну суму 12870,00 гривень.
Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону №2464-VI. Частиною восьмою цієї статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до п.п. "б" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами та доповненнями (далі – ПКУ) особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зобов`язані подавати у строки, встановлені ПКУ для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку.
Пунктом 4 частини другої ст. 6 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями (далі – Закон № 2464) встановлено, що починаючи з 01.01.2021 платники єдиного внеску зобов`язані подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до Закону № 2464, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до контролюючого органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені ПКУ. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 51.1 ст. 51 ПКУ, з врахуванням п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПКУ, встановлено, що платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску зобов`язані подавати протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску з розбивкою по місяцях звітного кварталу.
Згідно з п. 119.1 ст. 119 ПКУ неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, – тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
Разом з тим, відповідно до п. 7 частини одинадцятої Закону № 2464 за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) накладаються штрафи, передбачені за порушення порядку подання інформації про фізичних осіб – платників податків у розмірах та порядку, встановлених ст. 119 ПКУ.
Відповідно до п.п. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України заробітна плата – це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку на доходи фізичних осіб у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом.
Так, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, згідно з п. 164.2 ПКУ, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) та інші доходи, крім зазначених у ст. 165 ПКУ.
Відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.
У пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України закріплено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
Пунктом 167.1 статті 167 ПК України визначено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.
З матеріалами справи встановлено, що під час перевірки щодо утримання податку на доходи під час виплати (нарахування) платником податків фізичною особою доходу у вигляді заробітної плати встановлено порушення п.п. 16.14 п. 16.1 ст. 16, п.п. 168.1.1, п.п. 168.1.2, п. 168.1 ст. 168, п. 176.2, ст. 176 ПК України в частині заниження податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, з доходів платника податку у вигляді заробітної плати. Згідно податкового розрахунку від 15.08.2022 № 9158941952 за 1 квартал 2022 року позивачем виплачено дохід з однакою "101" найманим працівникам у сумі 30600,00 грн без утримання податку на доходи фізичних осіб. Згідно відомостей нарахування коштів від 07.03.2022 № 5 позивачем нарахований найманим працівникам дохід в сумі 30600,00 грн, а саме по 3400,00 гривень. Згідно банковської виписки по розрахунковому рахунку позивачці, відкритому в ПАТ "Райффайзен Банк", ця сума коштів знята готівкою у касі з призначенням "Одноразова неоподаткована матеріальна допомога на зарплатні картки ОСОБА_1 ".
Слід зазначити, що якщо працедавець надає окремим працівникам нецільову благодійну (матеріальну) допомогу за їх заявами у зв`язку з особистими обставинами, яка носить разовий характер, наприклад на вирішення соціально-побутових потреб, то її оподаткування регулюється п. 170.7 ст. 170 ПКУ, згідно з абзацом третім п.п. 170.7.1 п. 170.7 ст. 170 ПКУ якого встановлено, що цільовою є благодійна допомога, що надається під визначені умови та напрями її витрачання, а нецільовою вважається допомога, яка надається без встановлення таких умов або напрямів. Отже, якщо виплата матеріальної допомоги має систематичний характер і така допомога надається всім або більшості працівникам, наприклад, допомога на оздоровлення, при цьому її виплати передбачені положеннями про оплату праці найманих працівників (колективним договором, галузевою угодою тощо), прийнятими згідно з нормами трудового законодавства, то така матеріальна допомога з метою оподаткування прирівнюється до заробітної плати і вся сума такої допомоги включається до загального місячного оподатковуваного доходу платника податку і оподатковується за ставкою 18 %, встановленою п. 167.1 ст. 167 ПКУ, з врахуванням вимог п. 164.6 ст. 164 ПКУ.
З метою забезпечення фінансування заходів з підвищення обороноздатності держави тимчасово з 3 серпня 2014 року Законом України від 31 липня 2014 року № 1621-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України" в Україні введено військовий збір.
Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем 15.08.2022 до контролюючого органу подано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску(податковий розрахунок) № 9158941952 за 1 квартал 2022 року, згідно якого у березні 2022 року нею нараховано (графа "3а" розрахунку) та виплачено (графа "3"розрахунку) найманим робітникам дохід у загальній сумі 30600,00 грн з ознакою доходу "101", проте утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору з такого доходу у податковому розрахунку не відображено. Згідно податкового розрахунку від 15.08.2022 №9158941952 за 1 квартал 2022року позивачкою виплачено дохід з ознакою "101" найманим працівникам у сумі 30600,00грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб, що призвело до заниженню податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника у вигляді заробітної плати, за 2022 рік на суму 6842,33 гривень.
Позивачем в апеляційній скарзі зазначено, що нормою ст. 170 ПК України передбачено особливості нарахування (виплати) та оподаткування окремих видів доходів, зокрема оподаткування благодійної допомоги, для цілей оподаткування благодійна допомога поділяється на цільову та нецільову. Так, до оподаткованого доходу не включається сума нецільової благодійної допомоги, у тому числі матеріальної, що надається резидентами - юридичними або фізичними особами на користь платника податку протягом звітного податкового року сукупно у розмірі, що не перевищує суми граничного розміру доходу, визначеного згідно з абз.1 пп. 169.4.1 ст. 169 ПК України, встановленого на 1 січня такого року (у 2022 році - 3470 грн.) Зазначає, що оскільки сума виплаченої матеріальної допомоги кожному найманому працівнику не перевищує суми граничного розміру доходу, відтак відповідно до ст. 170 ПК України, вона є неоподаткованим доходом.
Однак, колегія суддів зазначає, що надання платниками цільової або нецільової благодійної допомоги регулюється п. 170.7 ст. 170 ПК України. Згідно Додатку 2 "Довідник ознак доходів фізичних осіб" до Порядку № 4 для доходів, визначених згідно п. 170.7 ПК України, передбачений код ознаки "169", тоді як у податковому розрахунку від 15.08.2022 №9158941952 (за березень) позивачем кваліфіковано доходи за кодом ознаки "101" - це доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Щодо доводів позивача, що за березень 2022 року позивачем у графі 6 "Ознаки доходу", виплачену одноразову матеріальну допомогу помилково відображено за ознакою "101" у зв`язку з технічною помилкою, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки виявивши вказану неточність позивач не був позбавлений права надати уточнюючий розрахунок.
Згідно пп. 47.1.3 п. 47.1 ст. 47 ПК України відповільність за неподання порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть податкові агенти
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що перевіркою правильності визначення бази оподаткування при нарахуванні доходів платникам податків у вигляді заробітної плати встановлено порушення п.п. 164.2.2 ст. 164.2 ст. 164 ПК України.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2024 по справі № 520/22118/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц 	
Судді	   	Л.В. Мельнікова    В.Б. Русанова