ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 р. 	Справа № 520/34809/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків,  по справі № 520/34809/24
за позовом               ОСОБА_1  
до              Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича ,              Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області                      
про стягнення коштів в якості моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича, виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, в якому просить суд:
стягнути з Лозівського міського голови - Зеленського Сергія Володимировича, кошти, в якості моральної шкоди, у розмірах, мінімальних, визначених №Б-2815 від 05.12.2024 ( ОСОБА_2 , Пономар) – станом на 01 грудня 2024 р. – 32822, 76 грн із збільшенням за кожний місяць розгляду справи, а також стягнути судові витрати.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича, виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області про стягнення коштів в якості моральної шкоди.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи те, що від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем вимога є одним із способів захисту цивільного права, тому такі вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Положеннями частини першої статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зі змісту частини першої статті 5 КАС України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Предметом спору у цій справі є відшкодування завданої моральної шкоди, що пов`язане з протиправним рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області «Про початок опалювального сезону 2024-2025 років» №1936  від 08.10.2024 року.
Згідно з ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Статтею 16 ЦК України передбачене право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Передбачена у частині п`ятій статті 21 КАС України можливість поєднання в одному адміністративному позові двох пов`язаних між собою вимог, які, якщо заявити їх окремо, будуть підсудними різним судам, дозволяє краще дослідити матеріали справи та встановити її обставини, а також зекономити час та витрати на судові провадження, оскільки в такий спосіб закон дозволяє в рамках однієї справи захистити порушені права особи без необхідності двічі звертатися до суду.
Водночас варто зазначити про те, що поєднувати в одному провадженні дві пов`язані вимоги, як-то про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, є правом позивача. Якщо він не скористався цією можливістю одразу при зверненні з позовом про оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, то вдруге заявляти адміністративний позов вже з вимогою про стягнення моральної шкоди, заподіяної цією протиправною дією/бездіяльністю (якщо адміністративний суд це встановить) позивач не може, оскільки ця вимога тепер може розглядатися тільки в порядку цивільного або господарського судочинства (залежно від суб`єктного складу сторін).
Таким чином, питання про стягнення моральної шкоди в адміністративній справі не може бути самостійною (окремою) позовною вимогою, якщо вона не пов`язана і не заявлена одночасно з вимогами про визнання дій/бездіяльності протиправними.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 10 березня 2020 року у справі №818/699/17.
З огляду на те, що заподіяння моральної шкоди позивач пов`язує з протиправним рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області «Про початок опалювального сезону 2024-2025 років» №1936  від 08.10.2024 року, то вимогу про її стягнення, з огляду на наведені вимоги процесуального закону, він міг заявити одночасно з вимогою про визнання протиправним рішення Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області «Про початок опалювального сезону 2024-2025 років» №1936 від 08.10.2024 року.
Однак, оскільки позивач цього не зробив, то вирішувати вимогу про стягнення моральної шкоди окремо в порядку адміністративного судочинства вже не дозволено.
При цьому, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції з позовною заявою про визнання протиправним рішення чи дій суб`єкта владних повноважень разом з вимогою про відшкодування шкоди.
Таким чином, враховуючи те, що позивач заявляє лише позовні вимоги щодо стягнення з Лозівського міського голови - Зеленського Сергія Володимировича, коштів, в якості моральної шкоди, у розмірах, мінімальних, визначених №Б-2815 від 05.12.2024 ( ОСОБА_2 , Пономар) – станом на 01 грудня 2024 р. – 32822, 76 грн із збільшенням за кожний місяць розгляду справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вказана вимога підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на пункт 21 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.
Пунктом 21 Постанови № 2 Пленуму Вищого адміністративного суду України передбачено, що судам слід мати на увазі,  що за правилами частини другої  статті   171   КАС   України   право   оскаржити  нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб`єкти правовідносин,  у яких буде застосовано цей акт.  Тобто,  особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта  або  те,  що  вона  є суб`єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Суд  не  може  давати  оцінку  таким  обставинам   при   відкритті провадження  в  адміністративній  справі,  а  тому  не  має  права відмовити у відкритті провадження у справі  чи  повернути  позовну заяву  з посиланням на частину другу цієї статті,  якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав,  свобод  чи інтересів.  Приписи  зазначеної  частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних  вимог,  якщо  суд  встановить,  що оскаржуваний  акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах,  до яких цей акт може бути застосовано.  У такому разі суд  не  проводить  перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та  відповідності  правовим  актам вищої юридичної сили).
Тобто, вищезазначена Постанова №2 Пленуму Вищого адміністративного суду України стосується оскарження нормативно-правового акта, коли суд не має  права відмовити у відкритті провадження у справі  чи  повернути  позовну заяву  у зв`язку з тим, що до позивача не застосовується чи не поширюється дія нормативно-правового акта. При цьому, в даному випадку позивач не заявляє вимоги щодо визнання незаконними будь-якого нормативно-правового акту або  дії, рішення чи  бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише заявляє вимоги про стягнення моральної шкоди.
Таким чином, враховуючи те, що позивач заявляє лише позовні вимоги щодо стягнення з Лозівського міського голови - Зеленського Сергія Володимировича, коштів, в якості моральної шкоди, у розмірах, мінімальних, визначених №Б-2815 від 05.12.2024 ( ОСОБА_2 , Пономар) – станом на 01 грудня 2024 р. – 32822, 76 грн із збільшенням за кожний місяць розгляду справи, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вказана вимога підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої  інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги, приходить до висновку, що судом ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права,  законне і обґрунтоване,  з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 по справі № 520/34809/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій    Т.С. Перцова