ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3919/25 Справа № 213/2410/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2025 року                                                                 м.Кривий Ріг
права № 213/2410/24
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач ОСОБА_1 
відповідачі Виконком Інгулецької районної у місті ради, Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, Територіальна громада в особі виконкому Криворізької міської ради, Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2024 року, яка постановлена суддею поповим В.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 25 грудня 2024 року, 
УСТАНОВИВ:

Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2024 року заяву  ОСОБА_1  про забезпечення позову повернут позивачу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права,  неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду.
В обґрунтування апеляційної скарги за змістом зазначено, що суд першої інстанції формально перейшов до перевірки відповідності заяви про забезпечення позову ч. 1 ст. 151 ЦПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Криворізької міської ради просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу позивачки - залишити без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена в п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Зі справи убачається, що предметом спору, який виник між сторонами є визнання нежитлового приміщення житловим приміщенням та про визнання права користування ним, зобов`язання вчинити певні дії.
Звертаючись у суд із заявою про забезпечення позову скаржник просила суд заборонити Управлінню комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради та третім особам вчиняти будь-які дії зі спірним нежитловим приміщенням до вирішення спору по суті та зобов`язати виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради розглянути питання про видачу ордеру на жиле приміщення.
Суд першої інстанції, повертаючи на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України заяву позивача вказав, що ЦПК України передбачена можливість забезпечення позову шляхом зобов`язання вчинити певні дії лише у випадку, коли спір виник із сімейних правовідносин, такий вид забезпечення позову, як зобов`язання розглянути питання про видачу ордеру на жиле приміщення, заявлений ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 150 ЦПК України. Також вказав, що зазначений пункт заяви є ідентичним пункту позовних вимог, що є порушенням вимог ч. 10 ст. 150 ЦПК України, якою визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Між тим з прийнятим рішенням суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 150 зазначеного Кодексу позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії (п. 2).
За положеннями ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування або ім`я заявника, його місцезнаходження або місце проживання чи перебування, поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, РНОКПП (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
За ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Згідно ч. ч. 3 і 4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням (частина 3); у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (частина 4).
Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Частиною 3 ст. 154 ЦПК України передбачені випадки, коли суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення.
У цій справі таких випадків не встановлено.
Щодо  посилань суду на відсутність обґрунтування доцільності вжиття кожного з цих заходів, не вказано їх співмірність із заявленими вимогами та на те, що вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті, варто зазначити наступне.
Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що в ній міститься достатньо інформації щодо предмета забезпечення, як того вимагає стаття 151 ЦПК України.
Колегія суддів зауважує, що учасники судового процесу на власний розсуд обирають як саме їм обґрунтовувати свою правову позицію при подачі до суду тої чи іншої заяви, але це має вирішуватися під час розгляду заяви по суті, а не на стадії вирішення питання про  її прийняття.
Заявником обґрунтовано необхідність заходу забезпечення позову,  наведені мотиви та підстави забезпечення позову у такий спосіб, який вона вважає необхідним для захисту своїх прав.
Таким чином висновки суду про те, що викладені заявником обставини, суд не вважає достатніми для  розгляду заяви, стосуються розгляду заяви про забезпечення позову по суті, а не при вирішенні питання щодо повернення заяви про забезпечення позову заявнику з підстав невідповідності змісту і форми заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України.
Тобто оцінку обставинам щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам,  доцільність такого забезпечення суд надає безпосередньо під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, що не відповідає визначеній у ст. 2 ЦПК України меті цивільного судочинства та принципам верховенства права та пропорційності, ст. ст. 10, 11 цього ж Кодексу.
За таких обставин вказана заява про забезпечення позову підлягала вирішенню по суті без застосування наслідків, передбачених ч. 10 ст. 153 ЦПК України, оскільки заява не містить недоліків, при яких суд повинен її повернути заявнику.
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, оскаржувана ухвала, як незаконна, підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 грудня 2024 року – скасувати, справу направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 18 березня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: