ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року	Львів	Справа № 951/469/24 пров. № А/857/31893/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Пліша М. А.,  
з участю секретаря судового засідання –      Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року у справі №951/469/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови,-

суддя в першій інстанції – Гриновець О. Б.,
дата ухвалення рішення – 18 листопада 2024 року, 
місце ухвалення рішення – смт. Козова,
дата складання повного тексту рішення – 18 листопада 2024 року,

                                                           в с т а н о в и в:

Рибачок А. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до відповідачів- ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №4/188 від 14 червня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, провадження у справі закрити та стягнути з відповідача судові витрати.
Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, він 09 квітня 2024 року з поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки з 09 квітня 2024 року по 19 квітня 2024 року перебував на лікуванні. Зазначає, що розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності здійснено без його участі та участі представника, що є порушенням ст.268 КУпАП. Також покликається на те, що ним вчинено правопорушення до змін внесених Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 року №3696-IX, який набрав чинності 19 травня 2024 року, тому, на думку апелянта, при притягненні до адміністративної відповідальності необхідно застосувати редакції Закону №1357-IX від 30 березня 2021 року. З врахуванням наведеного просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Відзиви на апеляційну скаргу відповідачами подані не були. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
При цьому, на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну відповідача, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 на ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки відповідачами у цій справі є ІНФОРМАЦІЯ_4 і ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Учасники справи у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 травня 2024 року начальником відділення обліку мобілізаційної роботи - заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , майором ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №188.
14 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 винесена постанова №4/188 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП.
Цією постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч.3 ст.210 КУпАП й накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн (а.с.7,8).
Згідно з постановою по справі про адміністративне правопорушення №4/188 від 14 червня 2024 року гр. ОСОБА_1 визнаного винним у тому, що 08 квітня 2024 року отримав повістку для явки на 09 квітня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення військово-облікових даних. У встановлений день та час останній не прибув та не повідомив жодних поважних причин неявки. Отож ОСОБА_1 порушив вимоги абз.3 ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", ч.3 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" й вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.
Начальник ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 звернувся до Відділу поліції №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУ НП в Тернопільській області щодо доставлення гр. ОСОБА_1 для складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.240 КУпАП (а.с. 47).
27 травня 2024 року працівниками поліції розшукано та доставлено позивача до ІНФОРМАЦІЯ_5 , за результатами чого складено протокол про адміністративне правопорушення №188.
У вищевказаному протоколі ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що свідчить підпис останнього (а.с.8 зворот).
Представник позивача Рибачок А. М. повідомлявся про розгляд справи про адміністративне правопорушення на 07 червня 2024 року о 10:30 й 14 червня 2024 року об 11:30 год в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно з повідомленнями про призначення розгляду справи №13829 від 04 червня 2024 року, №14469 від 11 червня 2024 року (а.с.6, 46).
Відповідно до відповіді на адвокатський запит №01.1-14/1018 від 30 травня 2024 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП "Козівська ЦРЛ КСР" з 09 квітня 2024 року по 19 квітня 2024 року. Таке ж повідомлення передано 10 квітня 2024 року в четвертий відділ Тернопільського ТЦК (а.с. 9).
Згідно з даними журналу обліку вхідних та вихідних документів ІНФОРМАЦІЯ_6 жодних повідомлень від КНП "Козівська ЦРЛ КСР" щодо перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні не надходило, що підтверджується копією листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 №4/4230 від 10 червня 2024 року (а.с. 45).
Зі змісту довідки №27, виданої 30 квітня 2024 року сімейним лікарем, вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на амбулаторному лікуванні з 20 квітня 2024 року по 29 квітня 2024 року (а.с.65).
Відповідно до довідки від 30 травня 2024 року ОСОБА_1 з 20 травня 2024 року по 27 травня 2024 року проходив лікування електрофорезом та ДДТ за направленням лікаря-травматолога (а.с. 64).
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не дотримався вимог закону щодо повідомлення відповідного територіального центру комплектування у триденний строк про неможливість прибути за викликом, не надав доказів того, що після виписки з медичного закладу самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 та виконав обов`язок, визначений у ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", будь-яких інших доказів наявності поважних причин неявки за викликом до територіального центру комплектування судом не встановлено, а тому начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 при винесенні постанови №4/188 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, а відтак підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Ст.9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, в особі керівників, розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст.210 КУпАП.
За змістом ст.245 КУпАП завданням в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч.1 ст.245 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Згідно зі ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
За змістом ч.2 ст.277-2 КУпАП інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Приписами ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, 27 травня 2024 року начальником відділення обліку мобілізаційної роботи - заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , майором ОСОБА_7 стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення №188.
14 червня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 винесена постанова №4/188 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч.3 ст.210 КУпАП й накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн (а.с. 7,8).
Зі змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення №4/188 від 14 червня 2024 року вбачається, що гр. ОСОБА_1 08 квітня 2024 року отримав повістку для явки на 09 квітня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення військово-облікових даних. У встановлений день та час останній не прибув та не повідомив жодних поважних причин неявки. На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників військовозобов`язаних та резервістів» ІНФОРМАЦІЯ_2 скероване звернення до органу Національної поліції щодо доставлення гр. ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що вчинив адміністративне правопорушення за ст.210 КУпАП. 27 травня 2024 року працівниками поліції розшукано та доставлено гр. ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_7 , за результатами чого складено протокол про адміністративне правопорушення від 27 травня 2024 року №188 (а.с.7). Таким чином останній порушив вимоги абз.3 ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", ч.3 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.
Відповідно до ст.210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Стаття ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно з ч.10 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів тощо.
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
За змістом ч.3 ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Матеріалами справи стверджується, що позивач, як причину поважності неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 у строки, зазначені у повістці, вказує на те, що з 09 квітня 2024 року по 19 квітня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП "Козівська ЦРЛ КСР", що підтверджується відповіддю на адвокатський запит №01.1-14/1018 від 30 травня 2024 року.
Також у матеріалах справи міститься довідка №27 від 30 квітня 2024 року про те, що ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з 20 квітня 2024 року по 29 квітня 2024 року, а з 20 травня 2024 року по 27 травня 2024 року проходив лікування електрофорезом та ДДТ за направленням лікаря-травматолога.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність такої обставини як хвороба сама по собі не є беззаперечною обставиною, що дає право призовниками, військовозобов`язаними, резервістами в особливий період порушувати правила військового обліку. Хвороба є поважною причиною неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, лише за умови, що така хвороба позбавила особу можливості особисто прибути у визначене місце й строк. Крім того, в позивача є обов`язок у вказані в Законі строки повідомити про причини неявки, а також обов`язок з`явитись за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 , у визначені строки, коли відпали поважні причини неявки.
Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження того факту, що позивач повідомив посадових осіб відповідного територіального центру комплектування у триденний строк про неможливість прибути за викликом апелянтом не подано та у матеріалах справи такі не містяться, як і не містяться докази самостійного прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 після виписки з медичного закладу.
Таким чином, наведені вище обставини підтверджують факт невиконання обов`язку, визначеного у ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Щодо доводів апелянта про те, що розгляд справи відбувся у його відсутності та відсутності представника, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки відповідно до повідомлення про призначення розгляду справи від 11 червня 2024 року №14469 представника позивача Рибачка А. М. було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 14 червня 2024 року об 11:30 год в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 й попереджено, що у разі неявки справу буде розглянуто без його участі, що відповідає вимогам ст.268 КУпАП (а.с.46).
Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою покликання апелянта на те, що ним вчинено правопорушення до змін внесених Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тому при притягненні до адміністративної відповідальності необхідно застосувати редакцію Закону №1357-IX від 30 березня 2021 року та зауважує, що притягнення до адміністративної відповідальності здійснено 14 червня 2024 року, факт вчинення поставленого у вину позивачу правопорушення зафіксовано у протоколі №188 від 27 травня 2024 року, кваліфікацію яких здійснено за нормами чинними на час виникнення спірних правовідносин, оскільки правопорушення завершено прибуттям такого до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не дотримався вимог закону щодо повідомлення відповідного територіального центру комплектування у триденний строк про неможливість прибути за викликом, не надав доказів того, що після виписки з медичного закладу самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_5 та виконав обов`язок, визначений у ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", будь-яких інших доказів наявності поважних причин неявки за викликом до територіального центру комплектування судом не встановлено, а тому начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 при винесенні постанови №4/188 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, а відтак підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів звертає увагу на те, п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 246, 250, 268, 272, 286, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

                                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 13 листопада 2024 року у справі №951/469/24 – без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 22 січня 2025 року.