П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/2031/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шуляк Любов Анатоліївна 
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
21 січня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У січні 2024 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Волинської митниці, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА205140/2023/000543/2 від 04.08.2023 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/005974 від 04.08.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що уповноваженою особою позивача подано до Волинської митниці Держмитслужби митну декларацію для митного оформлення імпорту товару – стретч плівки. На підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару за ціною договору, разом з митною декларацією декларант надав митниці необхідні і достатні документи, які підтверджують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування. Однак відповідач безпідставно прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, що відповідно призвело до надмірної сплати митних платежів. При цьому, жодних доказів щодо наявності у поданих декларантом документах певних розбіжностей, наявних ознак підробки або відсутності всіх відомостей відповідач не надав.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року позов задоволено.
Визнано протиправними і скасовано рішення Волинської митниці Державної митної служби України №UА205140/2023/000543/2 від 04.08.2023 та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА205140/2023/005974 від 04.08.2023.
Стягнуто з Волинської митниці Держмитслужби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1211 (тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що 20 січня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Україна) – надалі за текстом ФОП ОСОБА_1 , як покупцем, та ОСОБА_2 (Польща) – надалі за текстом Gruplast, як постачальником, укладено контракт №20012016.
01.08.2023 року між ФОП ОСОБА_1 та Gruplast укладено Специфікацію № 212 від до Контракту № 20012016 від 20.01.2016 року. За даною Специфікацією Gruplast зобов`язувався поставити ФОП ОСОБА_1 товар, а саме стрейч плівку з різними кількісно-якісно-технічними характеристиками на загальну суму 24989,80 Євро (умови поставки: FCA Мінськ Мазовецький, Польща; умови оплати: відтермінування оплати).
01 серпня 2023 року компанією Gruplast здійснено відвантаження товару на користь ФОП ОСОБА_1 , за фактом чого було складено Інвойс (Фактуру) № FVEXP/0182/23, Експортну декларацію № 23PL445010E2000223 та Міжнародну товарно-транспортну накладну (CMR).
03 серпня 2023 року стороною позивача, з метою імпорту товару на територію України та за допомогою засобів електронного зв`язку, до Волинської митниці було подано митну декларацію № 23UA205140061967U7 на товар: "Стрейч плівка з полімерів етилену технічна для пакування палет являє собою витягнуту (стрейч) плівку, яку виготовлено з одного хімічного матеріалу-поліетилену, питома густина плівки менше 0,94 г/см3, плівка недрукована прозора, синя, чорна. - Стретч плівка поліетиленова технічна 500/17/150% Артикул: GP500-20-ST - 5976 кг".
Разом з митною декларацією, на підтвердження заявленої митної вартості, ФОП ОСОБА_1 було надано, серед інших, наступні документи:
- контракт № 20012016 від 20.01.2016 року;
- додаткова угода № 3 від 27.12.2018 року до контракту № 20012016 від 20.01.2016 року;
- додаткова угода № 4 від 31.07.2019 року до контракту № 20012016 від 20.01.2016;
- додаткова угода № 7 від 24.12.2020 року до контракту № 20012016 від 20.01.2016;
- специфікація № 212 від 01.08.2023 року до контракту № 20012016 від 20.01.2016 року;
- прайс-лист б.н. від 01.08.2023 року;
- інвойс № FVEXP/0182/23 від 01.08.2023 року;
- документ країни відправлення № 23PL445010E2000223 від 01.08.2023 року;
- калькуляція транспортних витрат згідно до довідки № 03082023-2/1 від 03.08.2023 року.
Для визначення митної вартості товару, що імпортувався на територію України, було обрано основний метод визначення митної вартості – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), митна вартість вказана 24989,80 Євро.
В подальшому, при перевірці правильності визначення митної вартості, Волинська митниця дійшла до висновку, що документи, які надані до митного оформлення містять розбіжності, а тому було зобов`язано декларанта надати додаткові документи, які б підтвердили митну вартість товарів.
Декларантом на вимогу митниці до митної декларації надано додаткові документи та пояснення.
За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів Волинською митницею Держмитслужби України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА205140/2023/000543/2 від 04.08.2023, а саме вирішено здійснити коригування за МД № UA100100/2023/430052 від 24.04.2023 року (всього 36007,77 євро).
На виконання прийнятого рішення митним органом було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА205140/2023/005974 від 04.08.2023.
Позивач, не погоджуючись із такими рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, звернувся до суду з даним позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено суду, що виявлені ним у поданих декларантом документах розбіжності дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості (приписи частини третьої статті 53 МК України) та дійшов висновку, про обґрунтованість зазначення позивачем у митних деклараціях вартості товару саме за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Виявлення в ході проведення митного контролю з будь-якого ресурсу продажу товару, тотожного заявленому до митного оформлення, за ціною вищою, ніж заявлена митна вартість, не є безумовною підставою для визнання недостовірними та неправдивими відомостей щодо митної вартості товару та відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Крім того, відповідачем в оскаржуваних рішеннях не зазначено, відповідних висновків щодо оцінки вартості оцінюваного та взятого для порівняння товару, вказано лише номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару. Тобто застосування вказаного методу не може вказувати на об`єктивність та правомірність такого методу митного оцінювання товару.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем разом із митною декларацією були надані достатні документи для митного оформлення товару, які містили повну інформацію для підтвердження достовірності задекларованої митної вартості товару.
Зазначене, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару, а відтак вказує на протиправність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що митний орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Митним кодексом України та чинним законодавством України.
Відповідач зазначив, що під час здійснення контролю митної вартості при митному оформленні митних декларацій встановлено, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, містять розбіжності та не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з цим, апелянт зазначає, що спірні рішення прийняті митним органом з урахуванням вимог чинного законодавства України, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року №4495-VI (далі – МК України).
Згідно зі ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За правилами статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
У відповідності до ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 МК України).
Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.
В силу статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч. 4 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Частиною 5 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Згідно з ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 МК України).
За правилами статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органу.
Отже, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган чітко зазначити обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, та обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Також, витребовувати контролюючий орган має ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, та жодним чином не всі, котрі передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Тобто, необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.
З викладених правових норм видно, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару за резервним методом є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення не повного пакету документів, перелік яких закріплено у статті 53 Митного кодексу України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації на підтвердження саме числового значення заявленої митної вартості; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення безпосередньо митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за жодним із методів, що передують резервному.
Аналіз наведених статей свідчить, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на декларанті. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Про наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митниця зобов`язана доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Так, під час здійснення автоматизованого контролю із застосуванням системи управління ризиками відповідно до Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684, автоматизованою системою митного оформлення "Інспектор" було згенеровано форми митного контролю за кодами, а саме 103-1, 105-2, 106-2.
Під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідачем встановлено, що митна вартість товару, який ввозяться на митну територію України за МД № 23UA205140061967U7 від 01.08.2023 року, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:
- числове значення, зазначене в рахунку-фактурі від 01.08.2023 № FVEXP/0182/23 – 24989,8 євро, курс валют EUR/PLN 4.4135 що в перерахунку становить 110 292,5 злотих (24989,8*4,4135) суперечить вартості товару, вказаній в декларації країни відправлення від 01.08.2023 №23PL445010E2000223 – 111 185;
- п.3.1 зовнішньоекономічного контракту від 20.01.2016 №20012016 передбачає попередню форму оплати або у формі оплати після відвантаження, в специфікації №212 від 01.08.2023 передбачено відтермінування оплати, однак не зазначено чітку дату здійснення розрахунків; платіжний документ, що підтверджу вартість товару не подано до митного оформлення.
Стосовно доводів відповідача про розбіжність в рахунку-фактурі та договорі, судом першої інстанції встановлено наступне.
Пунктом 3.1 контракту №20012016 від 20.01.2016 визначено умови оплати за товар, а саме: оплата товару проводиться у формі попередньої оплати або у формі оплати після відвантаження товару постачальником. Форма оплати товару визначається усною домовленістю сторін.
Відповідно до п.1.1 контракту передбачено, що поставка товару здійснюється відповідно до замовлення покупця. Кожне замовлення укладається у формі специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Контракту. У кожній специфікації сторони погоджують конкретний перелік товару та інші умови.
До митного оформлення декларантом подано рахунок-фактуру (інвойс) FVEXP/0182/23 від 01.08.2023, де зазначена сума, яка підлягає сплаті - 24989,80 Євро та термін сплати – 08.08.2023.
Специфікацією №212 від 01.08.2023 до контракту №20012016 від 20.01.2016 сторони домовились про поставку товару, загальною вартістю 24989,80 Євро, а також визначили умови оплати: відтермінування оплати.
Отже, сторони погодили конкретний перелік товару та умови оплати у специфікації до договору №212 від 01.08.2023, яка є його невід`ємною частиною, що повністю узгоджується із умовами контракту №20012016 від 20.01.2016, а тому відсутні розбіжності, на яких наголошував відповідач.
Також, причиною витребування додаткових документів була виявлена розбіжність, а саме: відповідно до рахунка-фактури від 26.05.2023 №FVEXP/0139/23 вартість товару становить 29 156,3 євро, курс EUR/PLN – 4.5030, в перерахунку вартість становить 131 290,82 злотих (29 156,3євро*4,5030), що суперечить вартості, зазначеній в копії митної декларації країни відправлення від 26.05.2023 № 23PL445010E1391610 – 134930.
Варто звернути увагу, що митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини 6 статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням.
Експортна декларація - це документ, який підтверджує проходження вантажу митного оформлення в країні відправлення та заповнюється відправником товару або митним агентством, яке здійснює оформлення (відкриття) експортної декларації. На підставі цього документа відправник вантажу отримує відшкодування податку на додану вартість.
При цьому, у митній декларації країни відправлення № 23PL445010E1391546 від 26.05.2023 - сума в 136495 злотих є статистичною вартістю (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурною вартістю експортованих товарів.
Будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем.
Отже, експортна декларація не підтверджує митну вартість товару, а є лише додатковим документом, який за бажанням декларанта може надаватись до митного органу для підтвердження обставин купівлі товару, що декларується й зазначена у ній статистична вартість товару не є фактурною вартістю експортованих товарів, а тому митним органом вона не може використовуватись для порівняння та встановлення відповідності між нею та заявленою митною вартістю товару.
Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що під час митного оформлення декларантом було надано достатньо документів, визначених ч.2 ст.53 МК України, на підтвердження заявленої митної вартості за ціною договору, будь-які розбіжності відсутні.
В той же час, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідачем не доведено, що основні документи, подані декларантом, містили розбіжності, які мали вплив на правильність визначення митної вартості, чи мали місце ознаки підробки або не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари, як того вимагає ч.3 ст.53 МК України для виникнення права у митного органу витребувати додаткові документи.
Враховуючи відсутність підстав для витребування додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МК України, митний орган в подальшому діяв протиправно, витребовуючи такі документи від позивача.
Між тим, 04 серпня 2023 року ФОП ОСОБА_1 , з метою виконання вищезазначеного зобов`язання, надав до митного органу лист-пояснення з документами, які додатково підтверджували митну вартість товарів, а саме:  висновок про вартісні характеристики товару від 04.08.2023 № B-2108; документ, що містить інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини ICIS від 28.07.2023; переклад прайс листа від 01.08.2023; лист №0408-6 від 04.08.2023; повідомлення IE599-підтвердження вивозу від 01.08.2023; лист №0408-8 від 04.08.2023; лист б.н. від 01.08.2023.
У поясненнях декларант повідомив, що числове значення, зазначене в митній декларації країни відправлення 23PL445010E2000223 від 01.08.2023 - 111 185 злотих це статистична вартість у національній валюті країни виробника (постачальника) - польських злотих, по курсу 4,44920, що відповідає ціні товару, зазначеній в інвойсі від 01.08.2023 FVEXP/0182/23- 24989,80 євро. Дана інформація наявна у повідомленні ІЕ599 - підтвердження вивозу від 01.08.2023 року. Відповідно до умов специфікації №212 від 01.08.2023 зазначено відтермінування оплати, що відповідає умовам п.3.1 зовнішньоекономічного контракту №20012016 від 20.01.2016. Оплата за товар відповідно цим умов не проводилась.
Отже, декларант повідомив митний орган, що відсутні будь-які розбіжності у первинно поданих разом з митною декларацією документах.
Таким чином, позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до митного органу документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.
Тобто, позивач надав повний перелік документації, яка необхідна для визначення митної вартості товару за першим методом за ціною договору, однак внаслідок формального підходу митного органу до дослідження змісту наданих документів суб`єкт владних повноважень дійшов хибного висновку щодо неможливості їх врахування для митного оформлення товару за основним методом.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для їх скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.