П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
—————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/24590/24	

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Федусика А.Г., Шляхтицького О.І. 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування рішення №213050031306 від 02.02.2024, зобов`язання  вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
           02.08.2024 позивач - ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просила суд:
          - визнати дії та рішення відповідача стосовно запровадження окремого порядку поновлення пенсії позивача, не встановленого в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” - протиправними та скасувати протокол/розпорядження №213050031306 від 02.02.2024 та позначку в “особливостях” пенсійної справи позивача “не підлягає МП. признач. за ріш. суду в твердому розмірі”;
          - зобов`язати відповідача для розрахунку пенсії позивача усунутись від опрацювання справи позивачки в режимі “макетної обробки”;  нарахувати та виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року з урахуванням її осучаснення відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в чинній редакції на момент нарахування до фактичної виплати пенсії позивачці, за винятком сплачених сум.
          Після усунення позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.08.2024 була прийнята до розгляду позовна заяви ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі.
          Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2024 провадження у справі №420/24590/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – закрито. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Меламед Вадим Борисович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції закрив провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, помилково вважаючи, що існує постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яка набрала законної сили. 
На думку апелянта, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2022 у справі №540/1313/22 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 07.10.2009 з виплатою компенсації втрати частини доходів. При цьому вимоги позивача про поновлення виплати пенсії з проведенням індексації не були задоволені судом з огляду на передчасність.
Оскільки відповідач не виконав рішення суду, позивач була змушена звернутися до суду в порядку судового контролю ст. 383 КАС України та окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 по справі №540/1313/22 визнана протиправною бездіяльність відповідача при виконанні рішення від 07.10.2022 зі змінами, в частині поновлення виплату пенсії з урахуванням “положень ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році, в редакції дійсній на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачці та здійснення нарахування і виплати пенсії”. 
Ухвалою суду першої інстанції від 28.06.2024 року звіт було прийнято судом. 
Оскільки позивач стверджувала, що окрема ухвала в сенсі зобов`язання відповідача поновити позивачу виплату пенсії за віком з 07.10.2009 з урахуванням індексації та масових перерахунків, залишилась не виконаною, позивач звернулася до апеляційного суду.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2024 було відмовлено у задоволені апеляційної скарги, але , апеляційний суд роз`яснив таке: “З цього приводу колегія суддів зазначає, що судовий контроль у межах даної справи було встановлено за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року, а не з виконанням окремої ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року. При цьому, окрема ухвала це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушників. Колегія суддів, у контексті доводів апелянта зазначає, що прийнята в порядку ст. 383 КАС України ухвала може виходити за межі предмету розгляду справи, оскільки підставою для її винесення є будь-які протиправні рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, вчинені на виконання рішення суду. Невжиття заходів щодо окремої ухвали суду становить склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 185-6 КУпАП, та враховуючи те, що предметом розгляду даної справи не була ані індексація пенсії позивача, ані питання застосування обмежень масових перерахунків пенсії тощо, неналежне виконання окремої ухвали не може бути предметом судового контролю за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року згідно положень ст.382 КАС України.”.
За наведених обставин, апелянт вважає, що апеляційний суд у постанові від 01.10.2024 підтвердив, що «що предметом розгляду даної справи (№540/1313/22)(В.М) не була, а ні індексація пенсії позивача, а ні питання застосування обмежень масових перерахунків пенсії..», що також, на думку апелянта, підтверджується і рішенням суду від 07.10.2022 в якому зазначено, що «вимоги позивача щодо проведення індексації пенсії є передчасними».
Таким чином, апелянт вважає, що у суду першої інстанції  не було підстав закривати провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, тому що не існує, а ні ухвали, а ні постанови суду про закриття провадження у справі про той самий предмет і з тих самих підстав, а підстави в позові у справі №420/24590/24 не були предметом розгляду у справі №540/1313/22, у зв`язку із чим відсутня сукупність ознак для закриття провадження - а саме спір у новій справі не стосується одного й того самого предмета, що і в минулій справі та спір у двох справах не заявлений з тих самих підстав.
          У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін, посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням вимог чинного законодавства України, судом враховано всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та правильно застосовано норми процесуального права.
Також відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те, що позовні вимоги щодо належного нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 року з урахуванням її осучаснення та без опрацювання в режимі "Макетної обробки", фактично вирішені на стадії виконання судового рішення у справі №540/1313/22.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу апелянт зазначає, що аналіз відзиву відповідача на апеляційну скаргу доводить, що у відповідача відсутні які б то не були підстави проти задоволення вимог апеляційної скарги позивача., а тому відзив на апеляційну скаргу скидається на недобросовісну спробу ввести в оману суд рандомними цитатами нормативних актів та судових рішень, які вирвані з контексту та не мають відношення до конкретних обставин даної справи.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що предметом спору в цій справі є дії відповідача стосовно запровадження, на думку апелянта, окремого порядку поновлення пенсії апелянта, не встановленого в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та рішення відповідача у вигляді протоколу/розпорядження №213050031306 від 02.02.2024, а також вимога, яка на думку позивача, направлена на відновлення порушеного права, а саме, зобов`язання відповідача для розрахунку пенсії позивача усунутись від опрацювання справи позивачки в режимі “макетної обробки” та нарахувати та виплатити недоотриману пенсію позивачу за період з 07.10.2009 року з урахуванням її осучаснення відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", в чинній редакції на момент нарахування до фактичної виплати пенсії позивачці, за винятком сплачених сум.
Як правильно встановив суд першої інстанції та підтверджено змістом позовної заяви, звернення до суду з даним позовом обумовлено тим, що розмір пенсії позивача за період з 07.10.2009 не відповідає встановленому законодавством розміру, з урахуванням її осучаснення відповідно до ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 в чинній редакції на момент нарахування.
Зверненню позивача до суду з цими вимогами передували такі обставини.
ОСОБА_1 є громадянкою України, яка з лютого 1998 року виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, після чого пенсійні виплати позивачці припинено.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2022 у справі №540/1313/22 визнана протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про розгляд заяви на поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 від 17.12.2021 року за № 9003/03-16; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 14.02.1998 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2023 у справі №540/1313/22, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року змінене: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року з виплатою компенсації втрати частини доходів; в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року – залишене без змін. 
Окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 у справі №540/1313/22, прийнятою в порядку ст. 383 КАС України, була, зокрема, визнана протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2022, з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2023, в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 07.10.2009 з виплатою компенсації втрати частини доходів без урахування положень ст.27, 28 та ч.2, 3 ст. 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 “Питання проведення індексації пенсій у 2019 році”, в редакції чинній на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачці та здійснення нарахування і виплати пенсії, що є порушенням ст. 129-1 Конституції України, ст. 370 КАС України. Повідомлено Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про необхідність вжиття заходів щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2022, з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2023, в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 07.10.2009 з виплатою компенсації втрати частини доходів, з урахуванням висновків суду в даній справі та повідомити про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання ухвали суду законної сили.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.05.2024 у справі №540/1313/22 встановлений судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2022 у справі №540/1313/22.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 прийнятий звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2022 у справі №540/1313/22.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2024 апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 залишена без змін.
Як правильно встановив суд першої інстанції, під час судового контролю за виконанням судового рішення у справі №540/1313/22, судами встановлено, що за результатами перерахунку з 07.10.2009 розмір пенсії позивачки, при загальному стажі 20 років 9 місяців 17 днів (згідно з трудовою книжкою, долученою до звернення представника Меламеда В.) склав 544,00 грн. (498,00 грн. - прожитковий мінімум з 01.10.2008 для осіб які втратили працездатність, встановлений Законом України “Про Державний бюджет України на 2008 рік”+ 46,00 грн. — доплата до 544,00 грн. згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 “Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян”. Надалі розмір пенсії переглядався: - у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, встановленому згідно із Законом України “Про Державний бюджет України на 2009 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2010 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2011 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2012 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2013 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2014 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2015 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2016 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2017 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2018 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2019 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік”.
Відповідно, розмір пенсії гр. ОСОБА_1 складає: з 01.11.2009 - 573,00 грн., з 01.01.2010 - 695,00 грн., з 01.04.2010 - 706,00 грн., з 01.07.2010 - 709,00 грн., з 01.10.2010 - 723,00 грн., з 01.12.2010 - 734,00 грн., з 01.01.2011 - 750,00 грн., з 01.04.2011 - 764,00 грн., з 01.10.2011 - 784,00 грн., з 01.12.2011 - 800,00 грн., з 01.01.2012 - 822,00 грн., з 01.04.2012 - 838,00 грн., з 01.07.2012 - 844,00 грн., з 01.10.2012 - 856,00 грн., з 01.12.2012 - 884,00 грн., з 01.01.2013 - 894,00 грн., з 01.12.2013 - 949,00 грн., з 01.01.2014 - 949,00 грн., з 01.09.2015 - 1074,00 грн., з 01.05.2016 - 1130,00 грн., з 01.12.2016 - 1247,00 грн., з 01.05.2017 - 1312,00 грн., з 01.10.2017 - 1452,00 грн., з 01.07.2018 - 1452,00 грн., з 01.12.2018 - 1497,00 грн., з 01.07.2019 - 1564,00 грн., з 01.12.2019 - 1638,00 грн., з 01.07.2020 - 1712,00 грн., з 01.12.2020 - 1769,00 грн., з 01.07.2021 - 1854,00 грн., з 01.12.2021 - 1934,00 грн., з 01.07.2022 - 2027,00 грн., з 01.12.2022 - 2093,00 грн.
Після проведення перерахунку, ОСОБА_1 нараховані та виплачені пенсійні кошти за період з 07.10.2009 до 29.02.2024 в сумі – 217475,98 грн. Виплата пенсії проведена шляхом зарахування суми пенсії на особистий рахунок пенсіонера, відкритий в установі Ощадбанку, дата виплати 12.02.2024. За таких обставин, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції, що рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №540/1313/22 від 07 жовтня 2022 року, з урахуванням змін, внесених постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2023 року, відповідачем виконане, що є підставою прийняття звіту суб`єкта владних повноважень.
Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги та доводи, якими вони обґрунтовані, спрямовані на виконання судового рішення в іншій  адміністративній справі, в той час як вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Частинами другою та четвертою статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.
Згідно із положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина перша статті 18 Закону №1404-VIII визначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону №1404-VIII дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом №1404-VIII.
Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
За приписами частин першої та третьої ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту. У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Тобто, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 820/4261/18 та від 09 липня 2019 року у справі № 826/17587/18.
Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, звертає увагу, що із змісту наведених у позовній заяві доводів убачається, що спір у цій справі фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме у справі №540/1313/22.
За приписами частини п`ятої статті 383 КАС України розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Відповідно до частини шостої статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Апеляційний суд також враховує, що ухвалення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.
З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження. Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в рішеннях від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а та від 06 лютого 2019 року у справі № 816/2016/17.
Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушено його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Підсумовуючи вище наведене апеляційний суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.
У разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду - провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.10.2024 у справі №140/4562/21.
За наведених обставин, апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, правильно встановив, що вимоги позивача у цій справі стосуються виключно виконання судового рішення у справі №540/1313/22, а тому провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Враховуючи викладене апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про помилковість застосування  п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України та про неповне з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення питання щодо закриття провадження у справі. 
Стосовно посилання апелянта на наявність у мотивувальній частині рішення суду першої інстанції у справі №540/1313/22 висновків щодо передчасності позовних вимог, апеляційний суд зазначає, що виконання судового рішення в повному обсязі, є виконання такого рішення з дотриманням вимог чинного законодавства, тобто відновлення виплати пенсії  на виконання судового рішення №540/1313/22 не має бути формальним, саме тому питання перевірки повноти виконання судового рішення та відповідності вимогам закону має відбуватись в порядку судового контролю за виконанням рішення, а не шляхом подання  нової позовної заяви.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 2-12, 72-79, 238, 242, 294, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 325, 327-329 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі №420/24590/24 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 20.01.2025

Суддя-доповідач 		С.Д. Домусчі	
Судді	  	А.Г. Федусик    О.І. Шляхтицький