ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року	Львів	Справа № 301/3803/24 пров. № А/857/33748/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,
з участю секретаря судового засідання                Вовка А. Ю.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2024 року (прийняте в м. Іршава Закарпатської області суддею Гичкою О. Б.; дата складення повного судового рішення не вказана) в адміністративній справі № 301/3803/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 

                                                      В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Іршавського районного суду Закарпатської області із вказаним позовом та просив:
- скасувати постанову серії ЕНА № 3394512 від 02 листопада 2024 року про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором відділення поліції № 1 (м. Іршава) Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі - ГУ НП в Закарпатській області) старшим лейтенантом поліції Кебелешем В. В. за частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП);
- провадження у справі закрити з підстав відсутності складу адміністративного правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він Правил дорожнього руху (далі - ПДР) не порушував; жодних доказів вчинення ним правопорушення зібрано не було та до матеріалів справи не долучено. Також розгляд справи в справі про адміністративне правопорушення було проведено з порушенням відповідної процедури.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2024 року позов задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 3394512 від 02.11.2024 про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, винесену інспектором відділення поліції № 1 (м. Іршава) Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Кебелеш В. В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП.
Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП ОСОБА_1 - закрито.
Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ НП в Закарпатській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи і доказів у справі та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує, зокрема, тим, що вказану справу розглянуто з порушенням правил територіальної підсудності. Позаяк копія позовної заяви із додатками надійшла до відповідача із запізненням, вказане унеможливило своєчасне подання до суду доказів на підтвердження вчиненого правопорушення, при тому, що такі докази знаходилися у відділення поліції № 1 (м. Іршава) Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області, за місцем винесення постанови. Також вказано, що незазначення у постанові технічного засобу, за допомогою якого здійснено відеозапис порушення, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Зважаючи на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, а також дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, що підтверджено належними доказами, відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення.
Як додаток до апеляційної скарги відповідачем долучено копію відеозапису із нагрудної камери поліцейського.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, 02 листопада 2024 року інспектор відділення поліції № 1 (м. Іршава) Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області) старший лейтенант поліції Кебелеш В. В. виніс постанову серії ЕНА № 3394512 про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
За змістом постанови ОСОБА_1 02 листопада 2024 року о 11:27:49 керував транспортним засобом марки «Opel Zafira» д. н. з. НОМЕР_1 , у якого несправні стоп сигнали, чим порушив пункт 31.4.1 ПДР – керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового керування, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням.

Вважаючи зазначені постанову неправомірною, ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3394512 від 02 листопада 2024 року є необґрунтованою, позаяк не містить опису обставин, достатніх для повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, та такою, що не відповідає критеріям, які наведені у частині другій статті 2 КАС України. 
При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.
Порушення порядку, встановленого законом, при складанні вказаної постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, відсутність належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП, є безумовною підставою для скасування постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом пунктів 8, 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі також - Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань:
регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів;
у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до приписів частин першої, другої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128 - 129...).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі – ПДР).
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (статті 41, 53 цього Закону).

За змістом пункту 1.1 ПДР ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.9 ПДР визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пунктом 31.1 ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

За змістом постанови серії ЕНА № 3394512 про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 02 листопада 2024 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Opel Zafira» д. н. з. НОМЕР_1 , у якого несправні стоп сигнали, чим порушив пункт 31.4.1 ПДР – керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового керування, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, переобладнаний з порушенням.

Вказані обставини підтверджено відеозаписом із нагрудної камери поліцейського, копія якого долучена до апеляційної скарги.

Відповідно до частини четвертої статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як видно із матеріалів справи, перешкодою для своєчасного надання доказів до суду першої інстанції було те, що судом було несвоєчасно надіслано відповідачу копію позовної заяви з додатками, а також віддаленість місця знаходження доказів (м. Іршава) від місця знаходження відповідача (м. Ужгород).

Вказані вище обставини колегія суддів апеляційного суду вважає поважними, а тому бере до уваги надані відповідачем докази при розгляді апеляційної скарги в цій справі.

Відповідно до пунктів 31.4.1, 31.4.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема: змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника (підпункт «а»).
Зовнішні світлові прилади, зокрема: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу (підпункт «а»).

Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 грудня 2010 року № 630 затверджений національний стандарт України з наданням чинності з 1 липня 2011 р. ДСТУ 3649:2010 Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання (далі – ДСТУ 3649:2010).

Розділом 6 ДСТУ 3649:2010 встановлені вимоги щодо безпечності технічного стану колісних транспортних засобів. 
Зокрема, сигналізатори вмикання світлових приладів мають бути роботоздатні та мати передбачені конструкцією символи (п. 6.1.4); сигнали гальмування мають вмикатися під час приведення у дію відповідних органів керування гальмівних систем та функціювати у сталому режимі весь період гальмування (п. 6.1.7.2), система сигналізації та контролю гальмівних систем має функціювати згідно з вимогами НЕ (де НЕ – настанова щодо експлуатації) (п. 6.4.3).

З огляду на наведені норми колегія суддів дійшла висновку, що сигнали гальмування (або стоп сигнал) віднесено до зовнішніх світлових приладів, які при експлуатації транспортного засобу дійсно мають бути роботоздатні та відповідати вимогам ДСТУ, а тому експлуатація транспортного засобу позивачем з непрацюючим заднім стоп сигналом є порушенням ПДР згідно з пунктом 31.4.3 ПДР.

При цьому колегія суддів зауважує, що працівник поліції помилково кваліфікував дії позивача за пунктом 31.4.1 ПДР. 

Також вказане порушення є підставою для зупинки поліцейським транспортного засобу відповідно до пункту 1 частини першої статті 35 Закону № 580-VIII, за змістом якої поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, а тому покликання позивача на те, що його зупинили без передбачених законом підстав, є помилковими. 

Відповідно до частини першої статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналізуючи зміст вказаної норми (об`єктивну сторону правопорушення) колегія суддів зазначає, що лише керування водієм у темну пору доби транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів є адміністративним правопорушенням в розумінні частини першої статті 121 КУпАП та тягне за собою адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КУпАП.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що експлуатація транспортного засобу з непрацюючим заднім стоп сигналом є правопорушенням в розумінні Правил дорожнього руху, хоча і не тягне за собою адміністративну відповідальність за умови, що така експлуатація здійснюється у світлу пору доби.

Вказане узгоджується з приписами Верховного Суду, висловленими у постанові від 11 червня 2020 року в справі № 415/123/17.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно скасував оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 3394512 від 02 листопада 2024 року та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Отже, попри правильне по суті вирішення справи, колегія суддів вбачає підстави для зміни оскаржуваного рішення в частині мотивів.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 317 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив цей публічно-правовий спір, проте зазначене вище дає підстави суду апеляційної інстанції змінити рішення суду першої інстанції з вищевикладених мотивів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що вказану справу розглянуто з порушенням правил територіальної підсудності, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.
За приписами частини першої статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Як видно із матеріалів справи місцем проживання позивача є с. Лоза Хустського району Закарпатської області, а місцезнаходженням відповідача є м. Ужгород.
Відтак, справу повинен був вирішувати або Хустський районний суд Закарпатської області або Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Відповідно до частини першої статті 318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Проте, справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи (частина друга статті 318 КАС України).

Як видно із матеріалів справи, зокрема, роздруківки офіційного сайту Укрпошти поштове відправлення, копія позовної заяви із додатками надійшла на адресу відповідача 29 листопада 2024 року (а. с. 19).
Проте, до дати розгляду справи і прийняття рішення - 04 грудня 2024 року відповідач не заявив про непідсудність справи (в т. ч. й електронною поштою); в апеляційній скарзі про поважність причин, які б унеможливлювали подання вказаної заяви до суду, також нічого не зазначено.

А, відтак, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для направлення справи на новий розгляд у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають і висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу, при тому, що всі конкретні, доречні та важливі доводи апеляційної скарги були перевірені та проаналізовані судом та їм було надано належну правову оцінку.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є частково суттєвими і складають підстави для зміни судового рішення в частині мотивів задоволення позову, про які зазначено вище.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2024 року в адміністративній справі № 301/3803/24 змінити в частині мотивів задоволення позову.

У решті рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 грудня 2024 року в адміністративній справі № 301/3803/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повне судове рішення складено 20.02.25